Sakra.
Kdo kurva jsi?
Jen si pojď, zmrde.
Na, debile!
Do hajzlu.
Mizíme.
Zavoláme sanitku.
Budou z toho akorát problémy.
Jinak umře.
Hjon-džu, vážně zranili bezdomovce, tak jsme zavolali sanitku.
A co Jang Če-mjong?
Utekl.
Neměli jste se do ničeho plést!
Jenže oni mu ošklivě ublížili. Museli jsme.
- Vždyť ho ani neznáte! - Já vím, ale…
Co teď?
Ještě jí zavolám.
- Co je? - Hjon-džu…
Omlouváme se. Je to stoprocentně naše chyba.
Kde jste? Rád bych se omluvil osobně.
To je zbytečný. Končím s váma.
Stačí pět minut vašeho času.
Myslím to naprosto vážně.
Moc mě to mrzí. Nechci to nechat bez omluvy.
Žádám jen pět minut.
Prosím.
Sejdeme se v knihkupectví.
U-džine…
Já tomu nerozumím.
Čemu jako?
Kdybychom nic neudělali, ten muž mohl zemřít. Sám jsi to viděl.
Jo.
Byla to správná věc, tak proč se musíme omlouvat?
Byl to náš první úkol.
Hjon-džu u toho nebyla, takže neví.
Zatím nás moc nezná.
Když se omluvíme a vysvětlíme situaci, třeba s ní bude dál řeč.
- Ale… - Kon-ue, zachoval ses správně.
Ale čistě z pracovního hlediska
bychom to radši měli urovnat.
Protentokrát, ano?
Tak dobře.
ČMUCHALOVÉ
Nesedejte si. Bude to rychlé.
- Prali jste se s Jang Če-mjongem? - Nebylo zbytí.
Takže u mě končíte.
Co je? Přijde vám to nepřiměřené?
- Vždyť jsme se omluvili! - A k čemu mi to je?
Jang Če-mjong viděl vaše ksichty.
Chtěla jsem ho pronásledovat a něco na něj sehnat.
Teď se bude mít pěkně na pozoru.
Můj plán je k ničemu.
Měli jsme čepice a respirátory.
No jo. Tak to jste byli hrozně nenápadní.
Schováte pačesy a nikdo vás nepozná? Do prdele! To jste úplně vymaštěný?
Co tu stojíte? Zmizte.
- Omluvili jsme se. - Padejte!
- Jinak to nešlo. - Jak to?
- Byla to naše první akce! - Proto jsem vás nechtěla!
- Řešili jsme to adekvátně! - Jo?
- Jste snad vylízanej? - Přestaňte mě urážet!
- Už půjdeme. Není třeba křičet. - Do hajzlu!
Zkusím něco vymyslet
a vrátit panu Čchövi, co mi půjčil.
My s U-džinem jsme si vaše řvaní vyslechli,
tak teď vyslechněte vy mě.
Kdybyste mohla buď bez problémů splnit úkol,
nebo zachránit někomu život, co byste si vybrala?
Šéf Smile Capital mi pořezal obličej.
Kdybych nečinně přihlížel, jak ten chudák umírá,
byl bych horší než on.
To se nedělá.
Přemýšlejte o tom.
Seženu nám jinou práci. Neboj.
Promiň. Neudržel jsem se.
Náhodou ses držel líp než já.
Nemáš hlad? Kousek odsud vaří skvělé polévky.
Blbost.
Je pozdě. Kvůli covidu už bude zavřeno.
Teď mám ještě větší hlad.
Nedošlo mi to.
Bolí mě břicho.
Nemůžu za to, že je covid.
Ale nemusel jsi mi dělat chutě.
A tys na ni nemusel být drzej.
Říkals, že jsem se držel.
To jsem řekl, jen abys přestal fňukat!
Já přece nefňukal.
„Já přece nefňukal.“
Co to děláš?
Napodobuju tě. „Mám hlad. Bolí mě bříško.“
Ty jo. Jsi pěkně hnusnej.
- Nech toho. To není vtipný. - Však ne. Myslím to vážně.
Teď ses mě fakt dotknul. Omluv se.
PROMIŇTE, MOJE CHYBA. ZÍTRA V 10:00 V KANCELÁŘI.
U-džine.
Já věděl, že pookřeje!
To je málo! Málo!
- Málo! - Přestaň už řvát!
Klid. Je to jen hra.
- Bacha! - Co je?
Uhni!
- No jo furt! - Teď já.
JANG ČE-MJONG: ČEKÁM VENKU
- Pane, nemáte respirátor. - Já vím.
Co je?
Někdo po nás jde.
Kdo?
Byli mladí, ale uměli se rvát.
Určitě?
- Co? - Určitě po tobě jdou, kreténe?
- Soustřeď se. - No…
Mluv.
Než jsem pro vás začal dělat, půjčil jsem si nějaký prachy.
- Nečekal jsem, že je budou chtít vrátit. - K věci.
Nedávno si pro ně přišel týpek v kšiltovce s červenou kočkou.
Dneska nás přepadl hajzl se stejnou čepicí.
Nebyla to náhoda?
Ne. Měl tu samou čepici, pane.
Odkud sis půjčil?
Abych objasnil tu včerejší situaci…
Jang Če-mjong zapomněl, že toho bezdomovce už jednou okradl.
Když ho oslovil, vyjel po něm.
Kolik peněz si jeho chlapi půjčí na jednu občanku?
- Asi 50 milionů. - Takže na deset 500 melounů.
Sakra. Jak dlouho už to dělají?
Minimálně půl roku.
Páni! Musejí být ve vatě.
A ti lichváři, které podvedli, si to nechají líbit?
Když to nahlásí, půjde po nich policie.
Snaží se ty prachy splašit na vlastní pěst.
Mám plán.
Slibme lichvářům, které Jang Če-mjong obral, že z něj ty peníze dostaneme.
Za provizi.
Jedno procento a máme tři miliardy.
Řekněte si o dvě.
U-džine.
Když oberou lichváře, není to pro jejich klienty peklo?
Cože?
Musí si na ně došlápnout, aby pokryli ztráty.
No a?
Jen mi přijde, že to stejně nejvíc odnesou malé podniky.
To máš pravdu.
Jo.
Jak nás našli?
Jak nás sakra našli?
Nevím.
Zhasněte světla a ceduli.
Sakra!
KNIHKUPECTVÍ MÍR
- Vypněte mobily. - Dobře.
- Určitě jsme tu správně? - Určitě.
Půjčil sis v knihkupectví?
Jo. Majitel býval známý lichvář.
Dělej. Kopni do toho.
Teď sem.
Dělej, debile.
- Větší silou. - Cože?
Kopni pořádně.
Sakra.
Pořádně!
Ještě!
Opři se do toho!
Stačí.
Bude to chtít něco většího.
Má tu sejf.
Nesledoval vás někdo, když jste se včera vraceli?
Jeli jsme autobusem.
Možná jeli za ním.
To by po nás skočili hned. Nečekali by.
- Možná chtěl přivést Kim Čun-mina a… - Hjon-džu.
Jang Če-mjong nás včera viděl v akci.
Kdyby nás chtěl zmlátit, vezme s sebou posily.
Možná si sami nebyli jistí.
Ale teď mají nějakou stopu.
Musíme zjistit, jak na nás přišli, aby se to příště neopakovalo.
Dobře. Souhlasím. Sedneme si a dáme hlavy dohromady?
Jang Če-mjong to tady zná?
Kdysi se tu zastavil.
Takže si nás s tímhle místem nějak spojil.
Jasně.
Jo.
No…
Nemohl poznat vaši kšiltovku?
Tuhle jsem se za vámi rozběhl, když jste naháněla bezdomovce.
Ale…
Jo, to jsem byl já.
Ten bezdomovec byl Jang Če-mjong.
Aha. Sakra.
Měla jsem ji na hlavě, co?
Ano. Pamatuju si ji.
To bude nejspíš ono.
Ale proč kopali do těch vrat?
Nechali jsme si je vyrobit místo hliníku z oceli. Zkoušeli je.
Takže se nejspíš vrátí.
Co tu dělá?
Co jste vyváděli?
Přijelo sem to bílé auto, že?
Tak mluv.
Promiňte, pane. Je to moje chyba.
Měli jsme včera večer práci.
Jakou?
Víte…
Jakou práci?
Sledovali jsme Jang Če-mjonga.
- Proč? - Dědo.
Lichváři mu jdou po krku. Určitě nám dobře zaplatí.
Jsem jediná, kdo ho může chytit.
- Takže jde o peníze? - Vydělávat se musí.
A co jste teda udělali?
Tady kluci jsou přece mí bodyguardi, ne?
Nic se mi nestalo.
Zklamala jsi mě.
Ty mě taky, dědečku.
Jang Če-mjong je parchant. Proč ho nezastavíme?
Pan Hwang by se ho mohl zbavit lusknutím prstu!
Jsi naštvanej? Já ještě víc!
Kon-ue, sundej tu náplast.
- Cože? - Dělej.
Dobře.
Jestli Jang Če-mjonga a Kim Čun-mina nezastavíme,
bude čím dál víc bezmocných lid jako tady Kon-u v ohrožení.
K čemu je pak všechna ta tvá dobročinnost?
Budeš jim sypat peníze přímo do kapes!
Jestli chceš pomáhat lidem v nouzi,
měl bys s Jang Če-mjongem a jemu podobnými zatočit.
Kdo ti to udělal?
Šéf Smile Capital, pane.
Jméno?
To bohužel neznám.
Ale na levé tváři má podobnou jizvu.
Běžte domů.
Pane.
Myslíte, že je to náhoda?
Zjistěte mi, zda není ředitelem Smile Capital Kim Mjong-gil.
Jistě.
Džudžu.
Cože?
Vždyť jsme tví kluci, ne? Musím říct, že mě to potěšilo.
Cože?
Budeme si teda už tykat? Jsme přece jeden tým, Džudžu.
A to si nemůžeme dál vykat?
To by nebylo ono. Buďme jedna velká šťastná rodinka.
Jestli budeme rodina, nejstarší by měl zvát na oběd.
Bereš to na sebe?
Tak to radši zůstaneme u vykání.
Dělám si srandu. Zaplatíme dědovou kreditkou. Co si dáte?
- Rib eye. - Tak to zveš ty.
Co barbecue?
- Barbecue? - Jo. Vím o skvělé restauraci.
Tak fajn.
Jdeme.
Jak dlouho se znáte?
Na tom přece nesejde. Mohli bychom se znát roky,
a přesto nebýt kamarádi.
Takže?
Hlavní je, jestli sdílíme podobnej životní příběh.
Pak stačí pár slov a hned jsme na stejné vlně
O tom to je.
- Váš případ? - Přesně tak.
Mimoto boxeři toho dost vycítí i z obyčejného úderu pěstí.
„Tak takhle tys žil.“
Prásk!
„Takhle jsem žil.“
V každé ráně je kus našeho
srdce, životních zkušeností, hysterie…
- Myslíš historie? - Historie.
Všechno to vnímáme, nasáváme.
Dobře.
A navíc Kon-u je…
služebně starší mariňák.
To mluví za vše.
Co to o něm vypovídá?
Všechno.
Co všechno?
Džudžu, to je složité. Musela bys být mariňák.
Jako když rapeři na něco ukážou a řeknou: „Tohle je hip hop.“
Je to těžko vysvětlitelné.
Aha. „Těžko vysvětlitelné“?
- Ty se mi posmíváš? - Vůbec ne.
- Myslím to vážně… - Tak.
Co je?
- Tys neroztopil gril? - Neřekls mi.
To se přece dělá automaticky.
Proč jsi ho nezapnul, než ses zvednul?
Zbytečně by se spálil.
- Železo se může spálit? - Železo ne.
Maso, co bychom na ten gril dali.
- Takže by se spálilo maso. - Ale říká se to o grilu.
Já neznám grilovací hantýrku. Jsem obyčejnej smrtelník.
Říká to i moje máma.
Moje ne.
- Ber v potaz… - A je to.
Můžeme.
Ještě ně. Nemůžu položit maso na vlažný gril.
To by se nedalo jíst. Počkáme.
Budeme si mezitím povídat?
Jak je libo. Copak tě zajímá?
Jsi vnučka pana Čchöa?
Cože? To jsem nečekala.
Chtěl jsem se zeptat na to samé.
No…
Zkusím to zestručnit.
V sedmi mi diagnostikovali rakovinu páteře.
Do dvou let jsem se vyléčila,
ale mezitím mi zemřel otec.
Poslali mě do děcáku,
ale já odtamtud utekla.
Mnohdy jsem přežívala
ze zbytků nudlí, které nechávali lidé na zápraží.
Dělala jsem různě po barech,
ale bylo to těžké.
Nakonec jsem se tam vrátila.
V šestnácti mě poslali do jiného děcáku.
Ten patřil dědovi.
- Panu Čchöovi? - Ano.
Prý ho zřídil, aby udělal dobrý skutek.
Byl ke mně moc laskavý.
Bála jsem se, že má postranní úmysly,
ale ukázalo se…
že je prostě takový.
Naučil mě všechno, co mě jako chudou míjelo.
Třeba kendo nebo jezdit na motorce.
Je poznat, že je to dobrý člověk.
Já už od základky chodil po brigádách, abych poplatil tátovy dluhy.
Když jsme dlužili 100 milionů, cítil jsem bezmoc.
Měl jsem obrovský strach.
Když mi pan Čchö umožnil ten dluh splatit,
řekl jsem si,
že ho musím za každou cenu ochránit.
Děda vždycky říkal, že jestli chci někoho opravdu poznat,
musím se mu otevřít.
Upřímný člověk to pochopí a také se otevře,
neupřímný toho akorát zneužije.
- Velká pravda. - Jsi dobrý člověk.
Jo. Umím být hodný a spořádaný.
- Můžeme grilovat. - Jasně.
- Trefil jsem to skvěle, co? - Učíš se rychle.
Od samotného mistra.
Teď si připadám jako kůl v plotě.
To nic. Už to obrať.
- Ještě ne. - Věř mu. Vyzná se.
Sakra. Já vás dva nechápu.
Nedivím se.
Voní to skvěle.
- Dneska se nadlábnem. - Jo.
- Kdy ti vyndají stehy? - Zítra.
- Bolí to? - Dá se to vydržet.
- Já chtěla teplý. - V zimě se pije studený.
To snad není možný.
- Hjon-džu. - No?
Jang Če-mjong ví, kde sídlíme. Neměli bychom to řešit?
Proberu to s dědou.
- Tak rychle, než bude pozdě. - Jo.
Paní I, lobby je vizitkou každého hotelu.
Naši zahraniční hosté si zaslouží to nejkrásnější lobby v celé Koreji.
Něco, co jinde neuvidí.
Rozumím.
Rád si na zítřejším jednání poslechnu vaše skvělé nápady.
Naše kasino bude stát na nejvyšším patře tamhletoho hotelu.
Cílem je příjem 100 miliard wonů ročně.
Spousta lidí má teď slinu, když do Macau kvůli covidu nemůžou.
Zarezervujeme jim apartmán, ať se můžou vyřádit.
Natočíme je na kameru, jak sází.
A jakmile si vyděláme,
Čang-do předá všechny důkazy o nelegálním gamblingu policii.
Až hotel zkrachuje,
přiklušeme na pomoc a koupíme celou budovu.
Až Čang-do zkompromituje Honga, musíme mít nachystaných 100 miliard.
Zatím máme sotva půlku, že?
Ano, pane.
Musíme ty peníze sehnat.
Prodat všechno, co má nějakou hodnotu.
Pozor!
Ano, pane. Je tady to auto, na které jste se ptal.
Dobře.
Za chvíli jsem zpátky!
Co je?
VÝJEZD NEPARKOVAT
Haló!
Co je? Do hajzlu!
Čumte na něj.
- Dolů! - Do hajzlu!
To je ale dobytek.
Kam se plazí?
Prosím vás.
Chyťte ho!
Jsi mrtvej, hajzle!
Kampak?
Šup. Svlíkněte ho.
Vrať se k nám.
Dobrý den. Tudy, prosím.
- Je tam ještě? - Ano.
Děkuju za pomoc.
- Přepočítej si to. - Děkuji, pane.
- Ty zmrde. - Kurva.
Promiňte. Vraťte mi prosím oblečení.
Pěkně jste se vyřádili.
Dobrý den.
Je mi zima. Můžu se obléknout?
Omlouvám se vám.
Nazdar.
Ty…
Jsi to ty, viď? Sakra.
Neser.
A to sis hrál na drsňáka.
Demente.
No jo.
Kdybys ho býval nenasral.
Tos čekal, že se podělá strachy a za všechno se ti omluví?
Jen proto, že máš bratránka u policie?
Dám ti jednu cennou radu.
Šelma vždycky vrací ránu.
Nezáleží, jestli jsi silnější, nebo slabší než ona.
Vždycky tě hryzne.
Tak a teď…
kalhoty dolů.
Cože?
Dělej, svlíkni se.
Pochopil jsem, tak už mě pusťte.
- Do háje. - Omlouvám se.
- Nevím, co jsem udělal… - Bome.
Udělejte výjimku.
Ukončíme to.
Tak svlíkneš se, nebo ne?
Nezabíjejte mě.
- Nechte mě žít! - Dej si ještě.
Tak svlíkneš se?
Svlíknu se!
Hned.
Dobře děláš.
Směle do toho, řediteli Hongu.
MÁM POŘÁDNOU PECKU
Dobrý. Zatím stačí.
Dělej! Hoň si ho.
Prosím.
Pane Čchö, je to tak. Kim Mjong-gil je ředitel Smile Capital.
Děkuji.
Už pro vás jedu. Budu tam co nevidět.
Dobrá.
Mrzí mě, že je to tak narychlo.
Vzhledem k jistým osobním důvodům
jsem vše pečlivě zvážil a rozhodl se,
že na konci měsíce firmu rozpustíme.
Na účet vám pošlu
roční plat včetně odstupného.
Děkuji za všechno.
Pane, ale co peníze,
co nám lidi nesplatili?
To nechte na mně.
Tati.
- Ano? - O In-muk z ochranky, pane.
Někdo se vám vloupal do kanceláře.
Je jich víc?
Myslím, že dva.
Hej!
Říkals deset minut.
Obvykle mívají šestimístnou kombinaci, ale tenhle má osmimístnou.
Asi si ho upravili.
- No a? - Bude to na dýl.
Tak ale dělej.
Jsem tam!
Dobře. Uhni.
SMLOUVA O PŮJČCE
Každá ta směnka má hodnotu miliardu wonů.
Tak co?
Zatím nevyšli. Zablokoval jsem výtah.
Dobře.
Mám jít radši s vámi?
Ne, dobrý. Děkuju.
Ale půjčím si tohle.
Dobrá.
Co jsi zač?
Jak ses sem dostal?
Kdo tě poslal?
Tak kdo?
Do hajzlu.
Kdo tě poslal?
Tak kdo?
Kdo tě poslal?
Kurva.
- Pane, není vám nic? - Zabij toho hajzla!
To nic, Bome.
- Nic se nestalo, Bome. - Jo.
- Ano? - Ano, pane.
Kang In-bome!
Musíme si pospíšit.
Sbal všechny prachy z trezoru a dones je dolů.
Vzpamatuj se.
Pane!
Je pryč.
- Běž dolů. - Ano, pane.
- Pane Čchö. - Ano?
Promyslels to?
No tak. V čem je problém?
Na Jang Če-mjonga zapomeň.
Proč?
Jsou to zabijáci.
Knihkupectví přestěhujeme.
Ale proč?
Hjon-džu.
Podívej se na mě.
Jsem starý a vyčerpaný.
Nemám sílu a odvahu
s nimi zápolit.
Chci vést poklidný život.
Naučit tě, co jsem tě ještě nenaučil.
Předat ti, co jsem ti ještě nepředal.
To je mé jediné přání.
Pomůžeš mi ho vyplnit?
Dobře.
Děkuju ti.
Jakmile lidi ztrácí víru v běžnou měnu, zlato se zhodnocuje.
Proto je dobré do něj ukládat jmění.
Když ho roztavíš a smícháš s jiným zlatem, v podstatě se vypere.
První věc, kterou mě Čchö naučil.
Dodnes mě mrzí, že jsem se k jeho zlatu…
nedostal.
Sráč jeden starej.
Proč musel tu firmu rozpouštět?
Bome.
Ano, pane.
Pojď se podívat.
Co na to říkáš?
Nádhera.
Co cihlička, to 500 milionů. Když to tady v Koreji neklapne,
sbalíme je a zdekujeme se do Vietnamu.
Mám v tamní vládě svého člověka.
S tímhle
si budeme nadosmrti žít jako králové.
Děkuji, pane.
Jsi jako můj bratr.
Pro tebe cokoliv.
Bome.
Nikoho jiného nemám.
To přece víš, ne?
Pojď.
Nejlepší čejukpokkum na světe.
- Nepřeháníš? - Ne.
Tetičko?
Tetičko.
To jsem já, U-džin.
Díkybohu, U-džine.
Co se stalo?
Vzala jsem si půjčku.
Chtěli ji splatit.
Řekla jsem, že ty peníze nemám, protože nechodí lidi.
Tak tu všechno rozmlátili. Mám strašný strach.
Co si teď počnu?
Co má dělat, když jste jí to tady vymlátili?
Z čeho to teď asi splatí?
Dlužila mi prachy.
Chápu, ale doba je zlá.
Já se taky musím nějak uživit. Proč za ni nezaplatíš ty?
Vždyť víš, že tolik nemám.
Tak drž radši hubu.
A hleď si svýho, jasný?
No jo.
To byl Im.
Dřív jsem pro něj dělal.
Někdo si od něj půjčil 500 mega a nevrátil je.
- Jang Če-mjong? - Nevím. Nevyptával jsem se.
Ale občanka bezdomovce a falešný účet.
- Stejné praktiky. - Byl to on.
Musíme ho chytit.
Sám jsem oběť. Nemůžu přihlížet.
Děda to řekl jasně.
- Jsou nebezpeční. - Nemůžeme to nechat jen tak.
Co když mu Janga napráším, ať si to s ním vyřídí sám?
Jestli ho má někdo chytit, tak my. Třeba to něco hodí.
Pomůžeme jí to splatit.
Rozdělíme se rovným dílem. Pak je to na vás.
- Dobře. - Já jí chci taky pomoct.
Pojďte sem.
No tak.
Nech mě.
Díky.
All in.
Pane, pojďte se podívat.
Vidíte to auto?
Zastavilo, ale nikdo z něj nevyšel.
- Připravte se. - Jasně.
Mrkni na mobil.
Ano, šéfe.
Pane, jsou tady.
Za dvě hodiny udělej, co jsem ti řekl.
Už jdou.
Jedeme.
A máte to spočítaný, sráči.
Ano, pane.
Můžete přijít.
Vylezte!
Vím, že tam jste, tak dělejte a ukažte se!
Vylezte ven, sráči! Nebo si chcete hrát na schovku?
Zmrdi.
Prosím, zvedni to.
HJON-DŽU
- Ano? - Dědo. Klukům jde o život.
Kde jste?
Makejte!
- Honem! - Jdeme!
Hajzlové!
Tudy.
Sakra.
Honem pryč!
Sakra. Jsme v hajzlu.
Překlad titulků: Vojtěch Tuček