‫מי אתה לעזאזל?‬
‫בוא, יא בן זונה.‬
‫יא מניאק!‬
‫בוא נלך.‬
‫צריך להזמין אמבולנס.‬
‫גון־וו, זה עלול להיות רציני.‬
‫הוא עלול למות!‬
‫היון־ג׳ו.‬
‫יש פה הומלס מבוגר פצוע קשה,‬
‫אז הזעקנו אמבולנס.‬ ‫-ומה לגבי יאנג ג׳ה־מיונג?‬
‫הוא ברח.‬
‫זין! אמרתי לך לא להתערב!‬
‫אבל הוא פצוע קשות.‬
‫לא הייתה לנו ברירה.‬
‫אתם בכלל לא מכירים אותו, למה התערבתם?‬
‫כן, אבל…‬
‫מה נעשה?‬
‫אתקשר אליה.‬
‫מה?‬
‫היון־ג׳ו, בקשר לזה…‬
‫אנחנו מצטערים.‬
‫זה היה לגמרי באשמתנו.‬
‫איפה את? אני רוצה להתנצל באופן אישי.‬
‫עזוב. זה נגמר.‬
‫היון־ג׳ו, תני לנו חמש דקות מזמנך, טוב?‬
‫אני רציני לגמרי.‬
‫אני באמת מצטער. גם גון־וו רוצה להתנצל.‬
‫בבקשה, תני לנו חמש דקות.‬
‫בבקשה.‬
‫בואו לחנות הספרים.‬
‫וו־ג׳ין.‬
‫האמת, אני לא מבין.‬
‫לא מבין מה?‬
‫אם לא היינו מתערבים, הוא היה מת.‬
‫בעצמך ראית.‬
‫נכון.‬
‫פעלנו נכון, אז למה התנצלת ככה?‬
‫מה יש לנו להתנצל?‬
‫זאת הפעם הראשונה שלנו בעבודה.‬
‫היון־ג׳ו לא הייתה שם,‬ ‫אז קשה לה יותר להבין.‬
‫אנחנו עדיין בקושי מכירים,‬ ‫ופתאום זה קורה.‬
‫אם נתנצל ונמנע אי־הבנות,‬
‫זה יאפשר לנו לתקשר.‬
‫אבל…‬ ‫-גון־וו,‬
‫אני לא חושב שעשית משהו לא בסדר,‬
‫אבל רק בשביל העבודה,‬
‫נוכל להחליק את זה אם נעזור אחד לשני.‬
‫רק הפעם. אוקיי?‬
‫טוב, בסדר.‬
‫- כלבי ציד -‬
‫אל תשבו. בואו נגמור את זה מהר.‬
‫הלכתם מכות עם יאנג ג׳ה־מיונג?‬
‫זה היה בלתי נמנע.‬
‫לא נוכל לעבוד ביחד.‬
‫מה?‬
‫זה לא ברור?‬
‫התנצלנו מכל הלב.‬
‫אני לא צריכה התנצלות!‬
‫יאנג ג׳ה־מיונג ראה את הפנים שלכם. לא?‬
‫התכנית הייתה‬ ‫לעקוב אחריו בשקט ולאסוף ראיות.‬
‫עכשיו יאנג ג׳ה־מיונג יודע‬ ‫שמישהו עוקב אחריו. הוא ישקר.‬
‫אז התכנית שלי נהרסה.‬
‫היינו עם כובעים ומסכות, בפנים מכוסות.‬
‫כן, הסתרת את הפנים,‬ ‫אז אין סיכוי שיזהו אותך.‬
‫הוא לא יזהה אותך‬ ‫אם כיסית את השיער המכוער שלך!‬
‫לעזאזל, אני הייתי מזהה אותך מקילומטר!‬
‫מה אתה עושה? לך מפה.‬
‫ביקשנו סליחה.‬ ‫-לכו מפה!‬
‫לא הייתה לנו ברירה!‬ ‫-למה?‬
‫פעם ראשונה שלנו, אז לא הכול מושלם!‬ ‫-לכן לא רציתי אתכם!‬
‫פעלנו בהתאם לנסיבות! אמרתי לך כבר!‬ ‫-אתה פשוט לא מבין!‬
‫מה קשור השיער שלי עכשיו?‬
‫אנחנו נעזוב.‬
‫רק תפסיקי לצרוח בבקשה.‬
‫אמצא דרך להחזיר‬
‫את הכסף שמר צ׳וי נתן לי.‬
‫וו־ג׳ין ואני הקשבנו לצרחות שלך,‬
‫אז תקשיבי גם לי בבקשה.‬
‫אם מישהו היה מציע לך שהכול ילך חלק,‬
‫בתמורה לזה שמישהו ימות,‬
‫היית מסכימה?‬
‫הבוס של ״סמייל קפיטל״ חתך לי את הפנים.‬
‫אם הייתי נותן שיהרגו מישהו מולי,‬
‫הייתי גרוע ממנו.‬
‫זה היה פסול.‬
‫תחשבי על זה.‬
‫אמצא מקום אחר. אל תדאג.‬
‫סליחה. זה היה חזק ממני.‬
‫התאפקת יותר ממני.‬
‫אתה רעב? אני מכיר מרקייה טובה.‬
‫רגע…‬
‫היא בטח סגורה בגלל הקורונה. כבר אחרי עשר.‬
‫זה רק הגביר לי את התיאבון.‬
‫שכחתי.‬
‫כואבת לי הבטן.‬
‫מה אני אשם שהכול סגור בגלל הקורונה?‬
‫אז למה הזכרת את זה?‬
‫אתה לא הצלחת להתאפק מול היון־ג׳ו עכשיו!‬
‫אמרת שעשיתי עבודה טובה!‬
‫כן, כי התבכיינת כמו לוזר!‬
‫אני לא התבכיינתי כמו לוזר.‬
‫״אני לא התבכיינתי כמו לוזר.״‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מחקה אותך, לוזר. ״אני רעב!״‬
‫״כואבת לי הבטן!״‬
‫אתה כזה מכוער.‬
‫איזה מין בדיחה זאת?‬
‫זאת לא בדיחה, אני רציני.‬
‫נפגעתי מאוד. תתנצל.‬
‫- סליחה, טעיתי.‬ ‫ניפגש במשרד מחר בעשר בבוקר. -‬
‫ידעתי!‬
‫קצר מדי!‬
‫קצר.‬ ‫-קצר!‬
‫כמה רעש אתם עושים!‬
‫אל תתעצבן, זה רק משחק.‬
‫זה יקר.‬ ‫-למה עצבים?‬
‫זוזי כבר.‬ ‫-בסדר!‬
‫עכשיו תורי.‬
‫- יאנג ג׳ה־מיונג:‬ ‫מחכה לך ליד חנות הגולף -‬
‫שים מסכה, אדוני.‬ ‫-בסדר.‬
‫מה קרה?‬
‫מישהו עוקב אחרינו.‬
‫מי?‬
‫מישהו צעיר שיודע ללכת מכות.‬
‫אתה בטוח?‬
‫מה?‬ ‫-אתה בטוח שמישהו עקב אחריכם?‬
‫תתרכז.‬
‫העניין הוא ש…‬
‫תגיד.‬
‫לפני שהתחלתי לעבוד בשבילך,‬
‫לקחתי הלוואה איפשהו.‬
‫לא שמעתי מהם, אז התעלמתי מזה.‬
‫תגיע לנקודה.‬
‫לאחרונה הם באו לגבות את הכסף.‬
‫למניאק שבא לגבות היה כובע עם חתול אדום.‬
‫זה שהתנפל עלינו היום חבש את אותו כובע.‬
‫אתה בטוח?‬
‫כן, זה היה אותו הכובע.‬
‫ממי לקחת את ההלוואה?‬
‫אסכם בקצרה את מה שקרה אתמול.‬
‫יאנג ג׳ה־מיונג שכח‬ ‫שהוא כבר שדד את ההומלס הזה פעם.‬
‫אז השיחה הידרדרה למכות.‬
‫כמה כסף הם יכולים ללוות‬ ‫על סמך תעודת זהות גנובה?‬
‫כ־50 מיליון וון בכל פעם.‬
‫אז חצי מיליארד על כל עשר תעודות.‬ ‫כמה זמן הם כבר עושים את זה?‬
‫חצי שנה לפחות, נראה לי.‬
‫הם בטח טחונים.‬
‫והמלווים בריבית פשוט יושבים בחיבוק ידיים?‬
‫אם הם יתלוננו, המשטרה תחקור אותם.‬
‫הם מנסים לגבות את הכסף בכוחות עצמם,‬ ‫ולא מצליחים.‬
‫זו התכנית שלי:‬
‫למצוא את המלווים בריבית‬ ‫שיאנג ג׳ה־מיונג רימה,‬
‫להשיג את הכסף שיאנג ג׳ה־מיונג גנב,‬ ‫ולגבות עמלה.‬
‫עמלה של אחוז אחד תהיה שווה 3 מיליארד.‬
‫נדרוש שני אחוזים.‬
‫וו־ג׳ין,‬
‫אם הם מפילים מלווים בריבית בפח,‬
‫זה יפגע גם באנשים שלקחו מהם הלוואות, לא?‬
‫מה?‬
‫הם יצטרכו ללחוץ עליהם יותר‬ ‫כדי להוציא מהם כסף.‬
‫אז מה?‬
‫נראה לי שבעלי עסקים קטנים ייפגעו במיוחד.‬
‫אתה צודק.‬
‫איך הם מצאו אותנו?‬
‫לא יודע.‬
‫כבה את האורות ואת השלט בחוץ.‬
‫כבו טלפונים.‬
‫זה פה? אתה בטוח?‬
‫כן, אני בטוח.‬
‫לקחת הלוואה מחנות ספרים?‬
‫כן. בעל המקום היה חזק בתחום.‬
‫היי, תן פה בעיטה.‬
‫תבעט פה.‬
‫תבעט, יא זבל.‬
‫יותר חזק.‬ ‫-מה?‬
‫תבעט חזק, יא זבל!‬
‫יותר.‬
‫יותר!‬
‫יותר חזק, יא זבל!‬
‫מספיק.‬
‫נצטרך ציוד כבד כדי לפרוץ את זה.‬
‫זאת הכספת.‬
‫אתמול, בדרך חזרה,‬ ‫בדקתם שלא עוקבים אחריכם?‬
‫נסענו באוטובוס.‬
‫אולי הם עקבו אחרי האוטובוס.‬
‫אם הם עקבו אחרינו אתמול,‬ ‫למה הם לא התנפלו עלינו מיד?‬
‫למה לחכות עד עכשיו?‬
‫אולי הם רצו להביא את קים ג׳ון־מין…‬ ‫-היון־ג׳ו,‬
‫יאנג ג׳ה־מיונג ראה איך נלחמנו אתמול.‬
‫הוא ידע שכדי להתנפל עלינו,‬ ‫הוא יצטרך תגבורת.‬
‫אולי הם גם לא היו בטוחים.‬
‫אבל עכשיו הם כבר מבינים.‬
‫בכל אופן, חשוב לדעת איך הם מצאו אותנו.‬
‫כדי שלא נחזור על הטעות.‬
‫אוקיי. אני מבין.‬
‫אולי נשב ונדבר על זה?‬
‫יאנג ג׳ה־מיונג יודע על המקום הזה?‬
‫הוא בא הנה מזמן.‬
‫סימן שהוא עלה על הקשר שלנו למקום הזה.‬
‫כן.‬
‫אולי הוא זיהה את הכובע שלך.‬
‫העניין הוא ש…‬
‫עקבתי אחרייך לא מזמן,‬ ‫בזמן שרדפת אחרי הומלס.‬
‫כן, זה הייתי אני.‬
‫ההומלס ההוא היה יאנג ג׳ה־מיונג.‬
‫אה. אוי.‬
‫הייתי עם הכובע הזה אז, לא?‬
‫כן. הכובע הזה הותיר רושם.‬
‫בטח ככה הם גילו.‬
‫אבל למה את חושבת שהם בעטו בתריס?‬
‫התריסים שלנו מיוחדים.‬ ‫הם מפלדה, לא מאלומיניום.‬
‫זה מה שהם בדקו.‬
‫הם בטח יחזרו.‬
‫למה הוא כאן?‬
‫מה עשיתם?‬
‫הרכב הלבן נסע הנה, נכון?‬
‫את לא עונה?‬
‫סליחה, אדוני. זו אשמתי.‬
‫אתמול בלילה יצאנו לעבודה.‬
‫איזה מין עבודה?‬
‫עקבנו אחרי יאנג ג׳ה־מיונג.‬
‫למה?‬ ‫-סבא…‬
‫מלווים בריבית מנסים נואשות לתפוס את‬ ‫יאנג ג׳ה־מיונג. הם בטח יסכימו לשלם על זה.‬
‫ואני היחידה שיכולה לתפוס אותו.‬
‫זה עניין של כסף?‬
‫לעשות כסף זה טוב.‬
‫ומה עשיתם?‬
‫הם שומרי הראש שלי, לא?‬
‫לא נפגעתי.‬
‫אני מאוכזב ממך.‬
‫גם אני מאוכזבת ממך, סבא.‬
‫ברור שיאנג ג׳ה־מיונג עושה דברים רעים.‬ ‫למה אתה לא עושה כלום?‬
‫מילה אחת ממך,‬ ‫ומר הואנג ייפטר ממנו תוך שתי שניות.‬
‫אתה מתוסכל? אני עוד יותר מתוסכלת!‬
‫גון־וו, תוריד את התחבושת.‬
‫תוריד אותה.‬
‫אם יאנג ג׳ה־מיונג וקים ג׳ון־מין‬ ‫ימשיכו לרמות מלווים,‬
‫הם ימשיכו להלך אימים‬ ‫על אנשים חסרי ישע כמו גון־וו.‬
‫זה ירוקן מתוכן את כל פעילות הצדקה שלך.‬
‫הכסף שלך ילך ישר לכיסים שלהם!‬
‫אם אתה באמת רוצה לעזור לנזקקים,‬
‫כמו אתה צריך לטפל‬ ‫באפסים כמו יאנג ג׳ה־מיונג.‬
‫מי עשה את זה לפנים שלך?‬
‫״סמייל קפיטל״, אדוני.‬
‫מה שמו?‬
‫אני לא יודע מה שמו.‬
‫הייתה לו צלקת ארוכה על הלחי השמאלית.‬
‫לכו הביתה.‬
‫אדוני.‬
‫אולי זה סתם צירוף מקרים?‬
‫בדוק אם קים מיונג־גיל‬ ‫הוא המנכ״ל של סמייל קפיטל.‬
‫כן, אדוני.‬
‫היון־ג׳ו…‬
‫מה?‬
‫אמרת שאנחנו שומרי הראש שלך.‬
‫אני מודה, זאת הייתה הרגשה טובה.‬
‫אז מה?‬
‫אז חשבתי שיהיה נחמד לדבר בגובה העיניים.‬
‫אחרי הכול, היון־ג׳ו, אנחנו צוות.‬
‫אז חייבים לדבר ״בגובה העיניים״?‬
‫זאת רק הצעה.‬ ‫יהיה נחמד לדבר כמו משפחה אחת גדולה.‬
‫אם אנחנו משפחה,‬ ‫שהאח הבכור יזמין אותנו לארוחה.‬
‫אתה מזמין?‬
‫אני מעדיף לשמור על לשון רשמית, גברתי.‬
‫צוחקים איתך.‬
‫נשתמש בכרטיס האשראי של סבא.‬ ‫מה בא לכם?‬
‫סטייק אנטרקוט.‬
‫אז אתה תשלם.‬
‫מסעדת בשרים.‬
‫מסעדת בשרים?‬ ‫-כן. אני מכיר אחת טובה.‬
‫טוב.‬ ‫-נלך.‬
‫ממתי אתה וגון־וו חברים?‬
‫בעיניי זה לא משנה כמה זמן אנשים מכירים.‬
‫היכרות ארוכה לא מבטיחה חברות אמיתית.‬
‫נו?‬
‫מה שחשוב באמת‬
‫זה מסלול חיים דומה.‬
‫היכולת להבין אחד את השני,‬ ‫אפילו אחרי שיחה קצרה.‬
‫זה חשוב.‬
‫וככה זה היה עם שניכם?‬ ‫-כן.‬
‫חוץ מזה,‬ ‫מתאגרפים כמונו לא רק מחליפים מכות.‬
‫״אז ככה נראו החיים שלך.״‬
‫״ככה נראו החיים שלי.״‬
‫כל אגרוף נושא איתו‬
‫את האופי של המתאגרף,‬ ‫את הנשמה, הניסיון, ההיסטריה שלו…‬
‫ההיסטוריה?‬
‫ההיסטוריה.‬
‫אנחנו רואים הכול ויודעים הכול.‬
‫בטח.‬
‫חוץ מזה, גון־וו‬
‫הוא נחת בכיר.‬
‫וזה אומר הכול.‬
‫מה בדיוק זה אומר לך?‬
‫הכול.‬
‫הכול על מה?‬
‫היון־ג׳ו, זה משהו שאי אפשר להסביר.‬
‫זה משהו של נחתים.‬
‫זה כמו שאצל ראפרים,‬ ‫״היפ־הופ״ זה מונח כוללני.‬
‫הם מסתכלים על משהו ואומרים ״זה היפ־הופ״.‬
‫קשה להסביר את זה.‬
‫קשה להסביר, אה?‬
‫את צוחקת עליי?‬
‫מה פתאום.‬
‫זה ממש…‬
‫לא הדלקת את הגריל אפילו?‬
‫לא אמרת לי להדליק.‬
‫נהוג שזה שיושב מדליק את הגריל.‬
‫לא ידעתי. למה לא הדלקת אותו לפני שהלכת?‬
‫כי עד שהייתי חוזר, הגריל היה שרוף.‬
‫איך ברזל יכול להישרף?‬
‫זה לא הברזל שנשרף.‬
‫אני מתכוון שהבשר נשרף כשהגריל חם מדי.‬
‫אז הבשר היה נשרף.‬
‫כן. קוראים לזה ״גריל שרוף״.‬
‫זה מונח מקצועי. אני סתם אחד.‬
‫גם אמא שלי אומרת ככה.‬
‫אמא שלי לא.‬
‫בשביל אחד שמבין בבשר…‬ ‫-הנה.‬
‫תתחיל.‬
‫אני לא יכול.‬
‫לא שמים בשר על גריל פושר.‬
‫כן, זה הורס את הטעם. צריך לחכות.‬
‫שנדבר עד שהגריל יתחמם?‬
‫גון־וו, תדבר בגובה העיניים.‬
‫טוב. את ומר צ׳וי קרובי משפחה?‬
‫מה? מאיפה הבאת את זה?‬
‫גם אני תהיתי לגבי זה.‬
‫טוב…‬
‫זה סיפור ארוך.‬
‫חליתי בסרטן בעמוד השדרה בגיל שמונה.‬
‫נרפאתי עד גיל עשר,‬
‫אבל אז אבא שלי נפטר.‬
‫אז נשלחתי לבית יתומים,‬
‫אבל שנאתי אותו כל כך שברחתי ממנו.‬
‫מרוב רעב,‬
‫הייתי אוכלת שאריות אטריות‬ ‫שאנשים השאירו בכניסות לבתים.‬
‫עבדתי בברים עם ילדים אחרים שברחו מהבית,‬
‫אבל היה לי קשה מאוד.‬
‫אז חזרתי לבית היתומים.‬
‫העבירו אותי לבית יתומים אחר כשהייתי בת 17.‬
‫הוא היה בעל המקום.‬
‫מר צ׳וי?‬ ‫-כן.‬
‫הוא הקים בית יתומים כדי להשפיע לטובה.‬
‫הוא היה טוב אליי במיוחד.‬
‫בהתחלה חששתי שאולי הוא סוטה,‬
‫אבל עם הזמן הבנתי‬
‫שהוא מדבר מהלב.‬
‫בזכותו למדתי את כל מה שלא יכולתי ללמוד‬ ‫בגלל שלא היה לי כסף.‬
‫למדתי קנדו, ולרכוב על אופנוע.‬
‫רואים על מר צ׳וי שהוא אדם טוב.‬
‫מאז חטיבת הביניים עבדתי במשרות חלקיות‬ ‫עם אמא שלי כדי להחזיר את החוב של אבא שלי.‬
‫כשהחוב שלנו תפח ל־100 מיליון וון,‬ ‫הרגשתי חסר אונים.‬
‫אני יודע איזה סכום מפחיד זה.‬
‫אז כשמר צ׳וי נתן לי את הכסף‬ ‫ואמר לי להחזיר את החובות שלי,‬
‫חשבתי…‬
‫שאני חייב להגן על האיש הזה בכל מחיר.‬
‫הוא אמר לי שכדי לשפוט את האופי של מישהו‬
‫צריך ראש פתוח.‬
‫אנשים עם אופי‬ ‫מזהים אנשים טובים ומחזירים להם באותה מטבע,‬
‫ואנשים בלי אופי משתמשים בזה נגדך.‬
‫זה נכון.‬ ‫-אתה אדם טוב, גון־וו.‬
‫כן. אני יודע להיות נחמד וחרוץ.‬
‫נראה לי שאפשר להתחיל לצלות.‬
‫איזה עיתוי מושלם!‬
‫אתה לומד.‬
‫למדתי מהטובים ביותר.‬
‫היי, למה אתם לא משתפים אותי?‬
‫לא חשוב. תהפוך את זה כבר.‬
‫לא.‬
‫סמכי עליו, הוא טוב בזה.‬
‫אני לא מצליחה להתרגל לשיחה הזאת.‬
‫קחי את הזמן.‬
‫ריח נהדר.‬
‫בוא נזלול.‬ ‫-כן.‬
‫מתי מוציאים לך את התפרים?‬ ‫-מחר.‬
‫כואב לך?‬
‫אני עומד בזה.‬
‫ביקשתי חם!‬
‫עדיף קר במזג אוויר כזה.‬
‫נו באמת…‬
‫היון־ג׳ו,‬
‫יאנג ג׳ה־מיונג יודע איפה חנות הספרים.‬ ‫מה נעשה לגבי זה?‬
‫אדבר על זה עם סבא.‬
‫תשאלי מהר, אין לנו זמן.‬ ‫-טוב.‬
‫גברת לי.‬
‫הלובי יוצר את הרושם הראשוני של המלון.‬
‫אני רוצה שהאורחים מחו״ל ייראו‬ ‫את הלובי הכי קוריאני, מרשים ומלכותי שיש.‬
‫כזה שלא דומה לשום לובי שהם ראו.‬
‫כן, אני מבינה.‬
‫- לי סו־יון -‬
‫אני מצפה לשמוע את הרעיונות המבריקים שלך‬ ‫בפגישה מחר.‬
‫הקזינו שלנו יהיה בקומה העליונה של המלון.‬
‫המטרה שלי היא להכניס 100 מיליארד וון בשנה.‬
‫יש הרבה אנשים שאין להם איפה להמר‬ ‫מאז שהגישה למקאו נחסמה בגלל הקורונה.‬
‫פשוט נשמור להם סוויטה כל שבוע‬ ‫וניתן להם להמר בכיף.‬
‫ונצלם אותם במצלמות נסתרות.‬
‫אחרי שיהיה לנו די כסף,‬
‫ג׳אנג־דו ימסור למשטרה‬ ‫את הראיות להימורים האסורים.‬
‫כשהמלון כבר לא יהיה שווה כלום,‬
‫אנחנו נבוא ונשתלט עליו.‬
‫אחרי שג׳אנג־דו ישיג מידע מפליל על הונג,‬ ‫נצטרך להיות מוכנים להוציא 100 מיליארד.‬
‫חסרים לנו כ־50 מיליארד, נכון?‬
‫כן.‬
‫הגיע הזמן לגבות את כל החובות.‬
‫למכור את כל מה שיש לו ערך.‬
‫פנו דרך!‬
‫כן, אדוני.‬
‫המכונית שהזכרת נכנסה הרגע.‬
‫טוב.‬
‫תכף אשוב, אדוני.‬
‫מה קורה?‬
‫- לא לחנות -‬
‫הלו!‬
‫מה קורה פה?‬
‫תמשיכו.‬
‫מה הוא עושה?‬
‫תעזרו לי.‬
‫תפסו אותו!‬
‫היי, תפשיטו אותו.‬
‫שלום, אדוני. מכאן.‬
‫הוא שם עכשיו?‬ ‫-כן.‬
‫תודה.‬
‫אתה יכול לספור את זה.‬ ‫-תודה.‬
‫כיסחתם לו את הצורה.‬
‫שלום, אדוני.‬
‫איזה קור פה. תנו לי משהו ללבוש.‬
‫סליחה, אדוני.‬
‫שלום.‬
‫אתה…‬
‫זה אתה?‬
‫בן זונה.‬
‫פתאום אתה לא כזה קשוח.‬
‫שמוק.‬
‫אתה יודע,‬
‫לא היית צריך להתעסק איתו.‬
‫חשבת שהוא יפחד‬
‫ויתנצל בפניך או משהו,‬
‫רק בגלל שיש לך בן דוד שוטר?‬
‫אלמד אותך שיעור חשוב.‬
‫חיות לא מאולפות נושכות כשמרביצים להן.‬
‫לא משנה אם אתה חזק או חלש מהן.‬
‫הן פשוט נושכות.‬
‫ובכן…‬
‫תתפשט.‬
‫מה?‬
‫תוריד את התחתונים.‬
‫טוב, עכשיו הבנתי.‬
‫תוותר לי רק הפעם.‬
‫לעזאזל…‬ ‫-סליחה!‬
‫אני לא יודע במה מדובר…‬
‫היי, אין־בום.‬
‫תוותר לי רק הפעם.‬
‫בוא נסיים עם זה.‬
‫רוצה להתפשט או לא?‬
‫הצילו!‬
‫אל תהרוג אותי.‬ ‫-שתה עוד.‬
‫רוצה להתפשט או לא?‬
‫אני אתפשט!‬
‫החלטה טובה.‬
‫מר הונג, בוא נראה אותך מתפשט.‬
‫- יש לי משהו גדול -‬
‫טוב, זה מספיק.‬
‫כן.‬
‫מר צ׳וי, קים מיונג־גיל שאנחנו מכירים‬ ‫הוא באמת המנכ״ל של סמייל קפיטל.‬
‫אני מבין.‬
‫אני בא לאסוף אותך. בקרוב אגיע.‬
‫טוב.‬
‫סליחה על ההחלטה הפתאומית.‬
‫היו לי קשיים אישיים לאחרונה.‬
‫זו החלטה שהתקבלה לאחר מחשבה רבה.‬ ‫אני מקווה שתבינו.‬
‫החברה שלנו תיסגר בסוף החודש.‬
‫אעביר לכם‬
‫משכורת של שנה ופיצויי פיטורים.‬
‫תודה על הכול.‬
‫אדוני, מה לגבי…‬
‫הכסף שלנו שנמצא שם?‬
‫אני אדאג לזה.‬
‫אבא!‬
‫כן.‬ ‫-מדבר או אין־מוק מהאבטחה.‬
‫אני חושב שיש פריצה במשרד שלך.‬
‫כמה פורצים?‬
‫נראה לי ששניים.‬
‫היי!‬
‫אמרת שעשר דקות יספיקו.‬
‫בדגם הזה יש בדרך כלל צופן של שש ספרות.‬
‫פה יש שמונה. נראה לי שהוא הותאם במיוחד.‬
‫אז מה?‬
‫אני צריך עוד זמן.‬
‫תזדרז.‬
‫הצלחתי!‬
‫זוז הצדה.‬
‫- הסכם הלוואה -‬
‫שטרות החוב האלה שווים מיליארד כל אחד.‬
‫מה קרה?‬
‫אף אחד לא יצא. עצרתי את המעלית.‬
‫רגע. שאבוא איתך?‬
‫לא, זה בסדר. תודה.‬
‫חכה. תן לי להשתמש בזה.‬
‫טוב.‬
‫- המנכ״ל צ׳וי טאי־הו -‬
‫מי אתה?‬
‫איך נכנסת?‬
‫מי שלח אתכם?‬
‫לעזאזל…‬
‫מי שלח אתכם?‬
‫אדוני, אתה בסדר?‬
‫תהרוג אותו!‬
‫זה בסדר, בום. טוב?‬
‫צא מזה, בום.‬ ‫-טוב.‬
‫טוב?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫קאנג אין־בום!‬
‫אין לנו זמן.‬
‫קח את כל הכסף מהכספת ורד ראשון.‬
‫תתאפס על עצמך.‬
‫אדוני!‬
‫הוא איננו.‬
‫רד ראשון.‬ ‫-טוב.‬
‫מר צ׳וי.‬
‫חשבת על זה?‬
‫מה העניין?‬
‫בואי נתרחק מיאנג ג׳ה־מיונג.‬
‫למה?‬
‫הם הורגים אנשים.‬
‫וגם נעביר את חנות הספרים.‬
‫למה?‬
‫היון־ג׳ו,‬
‫תסתכלי עליי.‬
‫אני זקן ועייף.‬
‫לא נותר בי כוח ואומץ‬
‫להילחם בהם.‬
‫אני רוצה לבלות את הזמן שנותר לי בשלום,‬
‫ללמד אותך את הדברים שאני רוצה ללמד אותך,‬
‫ולתת לך את הדברים שאני רוצה להשאיר לך.‬
‫זה רצוני היחיד.‬
‫את יכולה לעזור לי בזה?‬
‫יופי.‬
‫תודה לך.‬
‫ערכו של הזהב תמיד עולה‬
‫כשאנשים מאבדים אמון בכסף מזומן.‬
‫לכן הכי בטוח להשקיע בזהב.‬
‫אם מתיכים זהב ומערבבים אותו בזהב אחר,‬
‫הוא כמעט מלבין את עצמו.‬
‫זה הדבר הראשון שלמדתי מצ׳וי.‬
‫העובדה שלא שמתי יד על מצבור הזהב שלו…‬
‫אני מתחרט על זה עד היום.‬
‫הממזר הזקן…‬
‫למה הוא התעקש לסגור את החברה?‬
‫בום.‬
‫כן, אדוני.‬
‫בוא הנה.‬
‫מה דעתך?‬
‫זה מדהים.‬
‫כל אחד שווה 500 מיליון.‬
‫עם העסקים שלנו בדרום קוריאה יקרסו,‬
‫אתה ואני ניקח את זה וניסע לווייטנאם.‬
‫יש לי שתול בממשלה הווייטנאמית.‬
‫עם זה,‬
‫נוכל לחיות כמו מלכים עד סוף ימינו.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫אתה אחי.‬
‫הייתי עושה הכול בשבילך.‬
‫בום.‬
‫אתה כל מה שיש לי.‬
‫אתה יודע?‬
‫בואו.‬
‫יש פה את מנת הבשר הכי טעימה בעולם.‬
‫עד כדי כך?‬ ‫-כן.‬
‫דודה?‬
‫דודה.‬
‫זה וו־ג׳ין.‬
‫אלוהים. וו־ג׳ין…‬
‫מה קרה?‬
‫לקחתי הלוואה פרטית.‬
‫הם אמרו לי לשלם להם.‬
‫אמרתי להם שאין לי כסף‬ ‫מפני שלא היו לי לקוחות.‬
‫הם שברו הכול.‬
‫אני מפחדת נורא!‬
‫מה אני אעשה?‬
‫איך היא אמורה‬ ‫לנהל את העסק שלה כשהכול הרוס?‬
‫איך היא תשלם את הריבית על החוב?‬
‫היא לא עמדה בתשלומים.‬
‫אני אומר לכם להרגיע. זו תקופה קשה לכולם.‬
‫אז איך אני אמור להתפרנס?‬
‫למה שלא תשלם במקומה?‬
‫אתה יודע שאין לי כסף לזה.‬
‫אז שתוק ודי.‬
‫אל תדחוף את האף. הבנת?‬
‫בסדר.‬
‫זה אים.‬
‫זה מישהו שעבדתי איתו פעם.‬
‫לאחרונה רימו אותו‬ ‫והוציאו ממנו 50 מיליון וון.‬
‫זה יאנג ג׳ה־מיונג?‬ ‫-לא יודע.‬
‫לא יודע. לא ביקשתי פרטים.‬
‫אבל זה בוצע באמצעות תעודת זהות של הומלס. ‬
‫אותה שיטה בדיוק.‬
‫זה הוא.‬
‫בואו נתפוס אותו.‬
‫גם אני קורבן. אני לא יכול לשבת בשקט.‬ ‫-סבא אמר לנו להוריד פרופיל.‬
‫הם אנשים מסוכנים.‬
‫בכל זאת, חייבים לעשות משהו.‬
‫אולי אתקשר ואספר לו על יאנג ג׳ה־מיונג?‬ ‫שיתפוס אותו בעצמו.‬
‫אנחנו צריכים להיות אלה שיתפסו אותו.‬ ‫אולי גם נעשה מזה כסף.‬
‫אם נעשה מזה כסף,‬ ‫אוכל להשתמש בו כדי לעזור לדודה?‬
‫נתחלק בכסף שווה בשווה. תעשה בו מה שתרצה.‬
‫טוב.‬
‫אז גם אני רוצה לעזור לה.‬
‫בואו.‬
‫בואי.‬
‫עזוב.‬
‫תודה.‬
‫אני שם הכול.‬
‫אדוני, בוא תראה.‬
‫המכונית הזאת.‬
‫הם כיבו את המנוע אבל אף אחד לא יצא.‬
‫תתכוננו.‬ ‫-כן.‬
‫היי, בדוק את הטלפון שלך.‬
‫אדוני, הם כאן.‬
‫חכו שעתיים ואז תעשו מה שאמרתי.‬
‫הנה הם.‬
‫קדימה.‬
‫זה יומכם האחרון.‬
‫כן, אדוני.‬
‫אתה יכול לרדת עכשיו.‬
‫צאו!‬
‫אני יודע שאתם שם,‬ ‫אז תראו את עצמכם, בני זונות!‬
‫בוא הנה, בן זונה! מה אתה, משחק מחבואים?‬
‫תענה בבקשה…‬
‫- היון־ג׳ו -‬
‫סבא, הם בסכנה.‬
‫איפה אתם?‬
‫מהר!‬
‫קדימה!‬
‫בני זונות!‬
‫קדימה.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬