Hva faen?
Hvem faen er du?
Kom igjen, din jævel.
Hei, din jævel!
Faen.
La oss dra.
-Woo-jin. Vi ringer en ambulanse. -Gun-woo, ting kan bli alvorlige.
En mann er døende.
Hyeon-ju.
En gammel, hjemløs mann ble skadet,
så vi ringte en ambulanse.
Og Yang Jae-myeong?
Han stakk av.
-Faen! Jeg ba dere ikke blande dere! -Men han ble hardt skadet.
Vi hadde ikke noe valg.
Dere kjenner ham ikke. Hvorfor blande dere?
Ja, men…
Hva gjør vi?
Jeg ringer henne.
-Hva? -Hyeon-ju. Angående dette…
Vi beklager veldig.
Dette var 100 % vår feil.
Hvor er du? Jeg vil beklage personlig.
Glem det. Det er over.
Hyeon-ju, bare gi oss fem minutter.
Jeg tuller ikke.
Jeg er lei for dette. Gun-woo vil også beklage.
Gi oss fem minutter.
Vær så snill.
Kom til bokhandelen.
Woo-jin.
Ærlig talt skjønner jeg det ikke.
Skjønner ikke hva?
Hadde vi ikke gjort noe, kunne den hjemløse gamlingen dødd.
Du så det selv.
Ja.
Vi gjorde det rette, så hvorfor måtte du beklage?
-Hvorfor må vi beklage? -Dette var vår første dag på jobb.
Hyeon-ju var ikke der, så det er vanskeligere å forstå.
Vi kjenner ikke hverandre, og dette skjedde.
Om vi beklager ting som kan forårsake misforståelser,
tror jeg vi kan kommunisere.
-Men… -Gun-woo.
Jeg synes ikke du gjorde noe galt.
Men for jobbens skyld
klarer vi å glatte over dette ved å hjelpe hverandre litt.
Bare denne ene gangen, ok?
Ja, ok.
BLOODHOUNDS
Ikke sitt. Dette går fort. Angrep dere Yang Jae-myeong?
Det var uunngåelig.
Vi kan ikke jobbe sammen.
Hva?
Er det ikke åpenbart?
-Vi ga deg en oppriktig beklagelse. -Jeg trenger ingen beklagelse!
Yang Jae-myeong så ansiktene deres, hva?
Jeg skulle følge ham i stillhet og samle bevis.
Om Jae-myeong vet at noen følger ham, ligger han lavt.
-Derfor er planen min ødelagt. -Vi hadde luer og masker. Han så oss ikke.
Ja vel. Dere dekket fjeset, så han kan aldri gjenkjenne dere.
Med møkkahåret dekket vet han ikke hvem du er.
Faen! Jeg gjenkjenner deg på mils avstand!
Hva gjør dere? Ut med dere.
-Vi beklaget. -Ut, sa jeg!
-Vi var nødt! -Hvorfor?
Det er første dag i jobben.
-Vi er nye! -Derfor sa jeg nei!
Vi handlet rett!
-Sier hvem? -Jeg sa det!
Du fatter ikke!
Hvorfor ta opp håret mitt?
-Vi drar. -Faen.
Slutt å skrike, er du snill.
Jeg finner en måte
å gi Mr. Choi tilbake pengene på.
Siden Woo-jin og jeg hørte på deg kjefte,
vær så snill, hør på meg.
Hvis noen tilbød seg å gjøre jobben din enkel
mot at du måtte drepe noen,
hadde du gjort det?
Sjefen i Smile Capital skar fjeset mitt med kniv.
Hadde jeg ikke gjort noe mens en mann døde foran meg,
ville jeg vært verre enn den fyren.
Det ville vært galt.
Tenk over det.
Jeg finner et annet sted. Ikke bekymre deg for mye.
Beklager. Jeg klarte ikke å holde igjen.
Du holdt deg bedre enn meg.
Er du sulten? La oss spise oppfriskende suppe.
Vent nå litt.
Det er nok stengt grunnet covid. Den er over 22:00.
Det gjorde meg mer sulten.
Jeg glemte det.
Magen gjør vondt.
Det er ikke min feil at de har stengt.
Det er din feil at du tok det opp.
Du kunne ikke holde deg med Hyeon-ju nå nettopp!
Du sa jeg gjorde en god jobb.
-Ja, fordi du surmulte som en taper. -Jeg surmulte ikke som en taper.
"Jeg surmulte ikke som en taper."
Hva gjør du?
Hermer etter deg, din taper. "Jeg er sulten. Magen gjør vondt."
Jøss. Du er så stygg.
Hvordan kan du si sånt?
Hva? Jeg tullet ikke. Jeg mener det.
Dette såret meg, så be om unnskyldning.
HYEON-JU JEG TOK FEIL. SES PÅ KONTORET 10:00.
Woo-jin.
Jeg visste at hun ville høre på oss!
Det er for kort!
-Kort. -Kort!
Du er så jævla høylytt!
Ikke bli sint. Det er et spill.
-Det er dyrt. -Er du sint?
-Skynd deg og dra. -Det skal jeg!
-Min tur. -Vet det, din jævel.
-Ikke bann. -Samme det.
-Du må bruke maske, sir. -Skjønner.
Hva er det?
Noen følger etter oss, sir.
Hvem var det?
De var unge, men de kunne slåss.
Er du sikker?
-Hva? -Er du sikker på at noen følger deg?
Fokuser.
Saken er…
Snakk.
Før jeg begynte å jobbe for deg,
lånte jeg penger fra et sted.
De nevnte ikke tilbakebetaling, så jeg overså dem.
Kom til poenget.
Men nylig ville de ha pengene.
Innkreveren hadde en lue med en rød katt.
Jævelen som angrep oss i dag hadde samme lue.
Ikke tilfeldig?
Nei. Det var samme lue, sir.
Hvor lånte du pengene?
For å forklare gårsdagen, hadde Jae-myeong ranet den hjemløse før,
men det hadde han glemt.
Så det ble en krangel da han tok kontakt.
Men hvor mye penger
låner Jae-myeongs karer med et stjålet ID-kort?
Femti millioner per skallselskap.
Det er 500 millioner med ti ID-kort. Jøss. Hvor lenge har de holdt på?
Minst et halvt år, tror jeg.
Jøss! De må ha tjent en formue.
Satt bare lånehaiene der og gjorde ingenting?
Politiet sjekker dem om de anmelder det.
De vil få tilbake pengene selv, men det går ikke.
Dette er planen min.
Finn lånehaiene som Yang Jae-myeong lurte,
hent pengene han stjal og få provisjon.
En provisjon på én prosent gir tre milliarder won.
Vi sier to prosent.
Woo-jin.
Hvis lånehaier blir lurt,
blir ikke livet verre for dem de har lånt penger til?
Hva?
De må plage kundene mer for å gjøre opp for tapet.
Hva så?
Jeg tenkte at små bedrifter ville lide mest.
Det har du rett i.
Ja.
Hvordan fant de oss?
Jeg vet ikke.
Skru av lyset og skiltet utenfor.
Pokker!
PYEONGHWA BOKHANDEL
-Slå av telefonene. -Ok.
Er det her? Sikker?
Ja, sir.
Lånte du penger fra en bokhandel?
Ja. Eieren var en stor utlåner før i tiden.
Hei, spark til denne.
Spark her.
Skynd deg, din jævel.
-Spark hardere. -Hva?
Spark hardere, din jævel!
Faen.
Hardere!
Spark hardere, din jævel!
Det holder.
Vi må ha kraftig utstyr til denne.
Dette er safen.
Sjekket dere om dere ble forfulgt på tur tilbake i går?
Vi tok bussen.
De kan ha fulgt etter bussen.
Om de fulgte etter oss, hvorfor angrep de oss ikke bare da?
Hvorfor gjøre det nå?
-Kanskje han ville ta med Kim Jun-min… -Hyeon-ju.
Yang Jae-myeong så oss slåss i går.
Ville han angripe, hadde han tatt med flere.
De var nok heller ikke sikre.
Men kanskje de har skjønt det nå.
Uansett er det viktig å finne ut hvordan de fant oss.
Da gjør vi ikke samme feil to ganger.
Ok. Jeg forstår.
Hva med å sette oss og prate om det? Ja?
-Vet Yang Jae-myeong om dette stedet? -Han var her for lenge siden.
Da vet han om vår forbindelse til dette stedet på et eller annet vis.
Ja.
Vel,
han kunne kjent igjen lua di.
Saken er den
at jeg fulgte etter deg da du jaget en hjemløs mann.
Å, du…
Ja, det var meg.
Den hjemløse mannen da var Yang Jae-myeong.
Jeg skjønner. Pokker.
Jeg hadde på meg den lua da, ikke sant?
Ja. Lua di gjorde inntrykk.
Da kan det være sånn de vet det.
Men hvorfor tror du de sparket i skoddene?
Skoddene våre er spesiallaget av stål, ikke aluminium.
De sjekket det.
Faen, jeg tror de kommer tilbake.
Hva gjør han her?
Hva gjorde dere?
Den hvite bilen kom hit, ikke sant?
Snakk.
Beklager, sir. Det er min feil.
Vi var på en jobb i går kveld.
Hva slags jobb?
Saken er…
Hva slags jobb?
Vi forfulgte Yang Jae-myeong.
-Hvorfor? -Bestefar.
Lånehaier er desperate etter å ta ham.
De vil betale for det.
Og jeg er den eneste som kan ta ham.
-Handler dette om penger? -Det er bra å tjene penger.
Og hva gjorde dere?
De er livvaktene mine, ikke sant?
Jeg er ikke skadet.
Jeg er skuffet over deg.
Jeg er skuffet over deg også, bestefar. Jae-myeong herjer som han vil.
Hvorfor gjør du ikke noe? Mr. Hwang kan bli kvitt ham med et knips!
Er du frustrert? Jeg er enda mer frustrert!
Gun-woo, ta av den bandasjen.
-Hva? -Skynd deg og gjør det.
Hva? Ok.
Om Jae-myeong og Jun-min fortsetter å lure lånehaier,
vil de true og feste grepet
om maktesløse folk som Gun-woo.
Da blir all veldedigheten du driver med meningsløs.
Pengene dine går rett i lommene deres!
Hvis du virkelig vil hjelpe folk i nød,
må du luke ut jævler som Jae-myeong først.
Hvem gjorde det mot fjeset ditt?
Vel, sjefen i Smile Capital, sir.
Hva heter han?
Vel, jeg vet ikke hva han heter.
Han hadde et langt knivarr langs venstre kinn.
Dra hjem.
Sir.
Kan det være en tilfeldighet?
Sjekk om Kim Myeong-gil er direktør i Smile Capital.
Ja, sir.
Juju.
Hva?
Du kalte oss livvaktene dine.
Det må jeg si føltes godt.
Hva så?
Så jeg tenkte vi kunne være dus.
Vi er jo et team, Juju.
Så vi er ikke et team om vi ikke er dus?
Det er et forslag, for det er fint om vi kan jobbe som en familie.
Om vi er familie, bør den eldste spandere et måltid på de andre.
Kjøper du?
Jeg synes vi skal være formelle, frue.
Jeg tuller. Vi tar bestefars kort. Hva vil dere ha?
Entrecôte.
Da betaler du.
En grillbuffé.
-En grillbuffé? -Ja. Jeg vet om et flott sted.
Ok, greit.
Kom igjen!
Hvor lenge har du vært Gun-woos venn?
Det betyr ikke noe hvor lenge jeg har kjent en person.
Å kjenne noen lenge gjør dem ikke til en venn.
Og?
Det som betyr noe er hvor like livene deres er.
Å kunne forstå hverandre selv etter en kort samtale.
Det er viktig.
-Og det gjør dere to? -Ja.
Og boksere som oss utveksler mer enn bare nevene våre i slagene.
"Så du har levd et sånt liv."
Pang!
"Sånn har jeg levd."
Hvert slag inneholder
fighterens karakter, hjerte, erfaring, hysteri…
Historie?
Historie.
Vi ser alt. Vi vet alt.
Ja visst.
Dessuten er Gun-woo…
…en senior i marinekorpset.
Og det forteller deg alt.
Hva forteller det deg?
Alt.
Alt om hva?
Juju, dette kan ikke forklares.
Det er en marinekorpsgreie.
Som når rappere bruker hiphop som et altomfattende begrep
når de ser på noe og sier: "Det er hiphop."
Det er ubeskrivelig.
Jeg skjønner. Ubeskrivelig, sier du?
-Gjør du narr av meg? -Så klart ikke.
Dette er virkelig…
-Her. -Ja.
Hva?
-Har du ikke slått på grillen? -Du ba meg aldri om det.
-Sitter du ved bordet, slår du på grillen. -Jeg visste ikke det. Du kunne gjort det.
Hvordan? Den hadde svidd seg når jeg kom tilbake.
Hvordan svir jern seg?
Ikke jernet.
Kjøttet ville svidd seg om grillen var for varm.
-Kjøttet svir seg. -Det er det "å svi noe på grillen" er.
Proffe grillere sier det. Jeg er bare en sivil.
Mamma sier også det.
Det gjør ikke moren min.
-For en som kan kjøtt… -Sånn!
Begynn å grille.
Jeg kan ikke. Du kan ikke ha kjøtt på en lunken grill.
Det vil ødelegge smaken. Du må vente.
Skal vi snakke mens grillen varmes opp?
Gun-woo. Bare snakk naturlig.
Ok. Er du og Mr. Choi i slekt?
Hva? Det kom ut av det blå.
Jeg har også lurt på det.
Vel…
…det er en lang historie.
Jeg fikk ryggmargskreft som åtteåring.
Jeg ble frisk da jeg var ti…
…men faren min døde.
Så jeg ble sendt til et barnehjem, men jeg hatet det så mye at jeg rømte.
Jeg brukte å være så sulten
at jeg spiste rester av nudler som folk satte på trappa.
Jeg jobbet på barer med andre rømlinger,
men det var så tøft.
Så jeg dro tilbake til barnehjemmet.
Jeg ble tvunget over til et annet barnehjem da jeg var 17.
Bestefar var eieren der.
-Mr. Choi? -Ja.
Han bygde et barnehjem for å gjøre noe meningsfylt.
Han var ekstra snill mot meg.
Først trodde jeg han var pervers,
men da tiden gikk…
…så jeg at han var seg selv.
Bestefar lot meg lære alt jeg ikke kunne fordi jeg ikke hadde penger.
Jeg lærte kendo og å kjøre motorsykkel.
Jeg ser at Mr. Choi er en snill mann.
Siden ungdomsskolen har jeg jobbet deltid med mamma for å betale pappas gjeld.
Da gjelden vokste til 100 millioner won, følte jeg meg hjelpeløs.
Jeg vet hvor skummelt 100 millioner kan være.
Så da Mr. Choi ga meg penger og ba meg betale gjelden,
tenkte jeg
at jeg måtte beskytte ham for enhver pris.
Bestefar fortalte meg at for å bedømme noens dybde,
må jeg åpne sinnet mitt.
Folk med dybde vil se din oppriktighet og svare med godhet,
mens de uten vil bruke den mot deg.
-Det er sant. -Du er snill, Gun-woo.
Ja, jeg er flink til å være snill og arbeidsom.
-Vi kan begynne å grille. -Ja.
Snakk om perfekt timing.
Du lærer.
Jeg lærte av den beste, ikke sant?
Jeg føler meg plutselig utenfor.
Glem det. Skynd deg, snu den.
Kan ikke.
Tro meg. Han er god.
-Jeg blir ikke vant til denne samtalen. -Ta deg god tid.
Lukter herlig.
-Vi tømmer bufféen i dag. -Greit.
-Når tar du stingene? -I morgen.
Gjør det vondt?
Jeg takler det.
-Jeg ba om å få min varm. -Den er bedre kald om vinteren.
Herregud, seriøst.
-Hyeon-ju. -Ja.
Yang Jae-myeong vet hvor vi er. Bør vi ikke gjøre noe?
Jeg snakker med bestefar.
-Spør fort. Vi har ikke tid. -Ok.
Ms. Lee.
Lobbyen er hotells førsteinntrykk.
Internasjonale gjester får se den mest koreanske, vakre
og majestetiske lobbyen i verden. Noe de aldri har sett før.
Ja, jeg forstår.
Jeg gleder meg til å høre dine gode ideer
på møtet i morgen.
Kasinoet vårt vil ligge i øverste etasje av det hotellet.
Målet mitt er 100 milliarder won i årlig omsetning.
Det er mange
som vil ha en løsning nå som gambling i Macau er stoppet.
Vi leier ut en suite til dem og lar dem kose seg hver uke.
Og i hemmelighet filmer vi dem.
Når vi har nok penger,
overleverer Jang-do beviset på ulovlig gambling til politiet.
Når hotellet er ødelagt og ingenting verdt,
kommer vi inn og overtar hele greia.
Når Jang-do kommer med sladder om Hong, må vi bruke 100 milliarder.
Nå mangler vi 50 milliarder, hva?
Ja, sir.
På tide å kreve inn alt.
Selg alt som er av verdi.
Unna vei!
Ja, sir.
Bilen du nevnte kom nettopp.
Ok.
Straks tilbake, sir.
Hva skjer?
UTKJØRING BILVASK INGEN PARKERING
Hallo!
Hva skjer? Pokker.
Se på denne fyren.
-Hold dem nede. -Faen!
Det er ekkelt. Pokker ta.
Hva gjør jævelen?
Spar meg.
Ta ham!
Du er død, din jævel.
Hvor skal du?
Hei, kle av ham.
Hei, kom hit.
Hallo, sir. Denne veien.
-Er han der inne nå? -Ja.
Takk for innsatsen.
-Du kan telle dem. -Takk, sir.
-Din jævel. -Faen.
Beklager. Gi meg noe å ha på meg.
Dere var ikke nådige.
-Hei, sir! -Hei, sir!
Det er for kaldt. Kan jeg ikke få noen klær?
Beklager, sir.
Hei sann.
Du…
Det er deg, hva? Faen.
Drittsekk.
Du oppførte deg som om du var noe.
Kødd.
Du vet,
du skulle ikke ha køddet med ham.
Trodde du han ville bli redd
og beklage til deg eller noe
bare fordi fetteren din er purk?
La meg lære deg en verdifull lekse.
Utemmede dyr biter tilbake hvis du slår dem.
Uansett hvor mye sterkere eller svakere du er enn dem.
De bare biter tilbake.
Vel.
Stripp.
Hva?
Ta av deg undertøyet.
Ok, jeg skjønner.
La meg gå denne ene gangen.
-Pokker. -Beklager.
-Jeg vet ikke hva det handler om… -In-beom.
La meg slippe unna denne gangen.
La oss avslutte.
Vil du strippe eller ikke?
Ikke drep meg.
-La meg leve. -Drikk litt mer.
Vil du strippe eller ikke?
Jeg skal strippe!
Med en gang.
Godt valg.
Direktør Hong, la oss se deg strippe.
JEG HAR NOE STORT
Ok, det holder.
KICKBOKSING
Få den opp. Kom an.
Ja.
Mr. Choi, den Kim Myeong-gil vi kjenner er faktisk direktør for Smile Capital.
Jeg skjønner.
Jeg kommer for å hente deg. Er der snart.
Ok.
Beklager at det ble sånn.
Jeg har hatt personlige problemer.
Det er avgjort etter mye tenking, så jeg håper dere forstår.
Firmaet stenger i slutten av måneden.
Jeg skal overføre
et års lønn og sluttvederlag.
Takk for alt.
Sir, hva med…
…pengene folk skylder oss?
Jeg tar meg av det.
Pappa.
-Ja. -Det er Oh In-muk i sikkerhetsavdelingen.
Jeg tror du har hatt innbrudd på kontoret.
Hvor mange?
Jeg tror det er to.
Hei!
Du sa ti minutter var nok.
Denne modellen bruker å ha en sekssifret kombinasjon.
Denne har åtte. Den er nok modifisert.
-Hva så? -Jeg trenger mer tid.
Skynd deg.
Klarte det!
Ok. Unna vei.
Disse gjeldsbrevene er verdt en milliard won hver.
Hva skjedde?
Ingen har kommet ut. Jeg stoppet heisen.
Jeg skjønner.
Skal jeg følge deg?
Nei, det går bra. Takk.
Vent. La meg bare låne denne.
Ja visst.
Hvem er du?
Hvordan kom du inn?
Hvem sendte dere?
Pokker.
Hvem sendte dere?
Faen.
Sir, går det bra?
Drep den jævelen!
Det går bra, Beom. Ok?
-La det gå, Beom. -Ok.
-Ok? -Ja, sir.
Kang In-beom!
Vi har ikke tid.
Ta alle pengene i safen og gå ned først.
Ta deg sammen.
Sir!
Han er borte.
-Gå ned først. -Ja, sir.
-Mr. Choi. -Ja?
Har du tenkt over det?
Kom igjen. Hva er problemet her?
La oss droppe Yang Jae-myeong.
Hvorfor?
De dreper folk.
Og la oss flytte bokhandelen.
Hvorfor?
Hyeon-ju.
Se på meg.
Jeg er gammel og sliten.
Jeg har verken styrke eller mot
til å kjempe mot dem.
Jeg vil leve mine resterende dager i fred,
lære deg det jeg vil lære deg
og gi deg det jeg vil etterlate deg.
Det er mitt eneste ønske.
Kan du hjelpe meg med det?
Bra.
Takk.
Verdien av gull vil stige
når folk mister troen på regjeringens valuta.
Derfor bør smørekasser bestå av gull.
Smelter du gull og blander det med annet gull, hvitvasker det seg selv.
Det var det første jeg lærte av Choi.
Å ikke få kloa i hans skjulte gull…
Det angrer jeg på.
Den gamle dritten.
Hvorfor måtte han stenge det pokkers firmaet?
Beom.
Ja, sir.
Kom inn hit.
Hva synes du?
Fantastisk.
Hver er verdt 500 millioner. Går forretningene i Korea til helvete,
tar vi disse og drar til Vietnam.
Jeg har plantet noen i Vietnams regjering.
Med dette
kan vi leve som konger resten av livet.
Takk, sir.
Du er broren min.
Jeg ville gjort alt for deg.
Beom.
Du er alt jeg har.
Det vet du vel?
Kom igjen.
De har verdens beste svinewok.
-Er den så god? -Ja.
Frue?
Frue.
Ja, det er Woo-jin.
Herregud, Woo-jin.
Hva har skjedd?
Jeg tok et privatlån.
De ba meg betale tilbake.
Jeg sa jeg ikke hadde penger, for kaféen går dårlig.
De knuste alt.
Herregud, jeg er redd.
Hva skal jeg gjøre?
Hun kan ikke drive stedet når du knuser det.
Hvordan skal hun betale rentene dine nå?
Hun betalte ikke tilbake.
Jeg ber deg ta det med ro. Alle har det tøft.
Så hvordan skal jeg tjene penger?
Kan ikke du betale for henne?
Du vet jeg ikke har penger til det.
Så hold kjeft.
Pass dine egne saker. Forstått?
Greit.
Det er Im.
En jeg jobbet med før. Han ble nylig lurt av en han lånte 500 millioner til.
-Yang Jae-myeong? -Jeg vet ikke.
Vet ikke. Jeg ba ikke om detaljer.
Men det var en hjemløs' ID-kort og et skallselskap.
-Samme fremgangsmåte. -Det er ham.
Vi burde ta ham. Jeg er også et offer. Jeg må gjøre noe.
Bestefar ba oss ligge lavt.
De er farlige folk.
Det er galt å ikke gjøre noe.
Hva om jeg ringer og forteller om Yang, så han kan ta ham?
Om målet er å ta ham, bør vi gjøre det. Vi kan tjene penger.
Om vi tjener noe, kan jeg bruke det til å hjelpe den damen?
Vi deler likt. Bruk dem som du vil.
-Greit. -Da vil jeg også hjelpe henne.
Kom hit.
Pokker.
Takk.
All in.
Sir, du bør se på dette.
Den bilen.
De skrudde av motoren, men ingen kom ut.
-Vær klare. -Ja, sir.
Sjekk telefonen din.
Ja, sir.
Sir, de er her.
Gjør som jeg sier om to timer.
De er her.
Kom igjen.
Dere dør i dag, jævler.
Ja, sir.
Kom ned nå.
Kom ut!
Jeg vet dere er der, så vis dere, jævler!
Kom ut, din jævel! Leker du gjemsel?
Drittstøvler.
Vær så snill, svar…
HYEON-JU
-Ja? -Bestefar.
Guttene er i fare.
Hvor er dere?
Løp fortere.
-Løp! -Kom igjen!
Jævler!
Løp.
Faen.
Løp!
Faen. Dette er sinnssykt.
Tekst: Susanne Katrine Høyersten