‫- הגופה -‬
‫- הילינגהד -‬
‫נריץ את השם במאגר, אם זה אכן שם.‬ ‫נראה מה יתגלה.‬
‫זה בדיוק הקעקוע.‬
‫ייתכן שאיזה ילד ראה את זה בחדשות.‬
‫תראי,‬
‫אני מצטער שדיברתי אלייך קודם ככה.‬
‫כעסתי על הנער.‬
‫מה את אומרת? נשכח את זה?‬
‫אבקש ממגי ומצוות המחקר לבדוק את הקיר.‬
‫לא מצאנו דבר במאגרי הנתונים הרגילים.‬
‫ואז חשבתי, "הלבנים באמת ישנות".‬ ‫-כן.‬
‫אז בדקתי ברשומות בעירייה,‬
‫ומצאתי אלפרד הילינגהד‬ ‫במרשם הבוחרים של 1890.‬
‫תנחשי במה הוא עבד.‬
‫רמז, הוא לא היה בנאי.‬
‫הוא שוטר, נכון?‬
‫שוטר בווייטצ'אפל.‬
‫- אלפרד הילינגהד -‬
‫מפקח בילוש.‬
‫למה לא תבדקי עם הסקוטלנד יארד?‬
‫אין שום דבר מלפני מלה"ע 1, מותק. מצטערת.‬
‫בסדר. תודה.‬
‫אבל את יודעת, אם המפקח הילינגדון הזה...‬
‫הילינגהד.‬
‫...עבד בווייטצ'אפל,‬
‫התחנה הזאת היא בין המעטות שעדיין קיימות.‬
‫בטוח שיש להם ארכיון.‬
‫נכון.‬
‫קלייב?‬
‫סמלת חסן. איך אפשר לעזור לך, יקירתי?‬
‫אני צריכה טובה. יש לנו תיקים ישנים בבניין?‬
‫ממתי הם מתחילים?‬ ‫-מזמן-מזמן.‬
‫ממתי את צריכה?‬
‫שנת 1890.‬
‫אאוץ'.‬
‫וואו.‬
‫בית קברות לראיות, מה?‬
‫המקום שאליו ניירות הולכים כדי למות.‬
‫לאף אחד לא אכפת מכל זה, חוץ ממני.‬
‫בבקשה, יקירתי.‬
‫שנת 1930, השפל הגדול.‬
‫שנת 1919, חוזה ורסאי.‬
‫שנת 1912, טיטניק.‬
‫אהבתי את הסרט.‬
‫שנת 1901, מותה של המלכה ויקטוריה.‬
‫שנת 1890.‬
‫התחנה האחרונה.‬
‫התיקים האלה מסודרים לא לפי בלש,‬
‫אלא לפי שם החקירה, מאיי עד זד.‬
‫את יודעת באיזו אות להתחיל?‬
‫תנסה "אל", סמטת לונגהרווסט.‬
‫לא ייאמן. האוצר נמצא, גברתי הצעירה.‬
‫האוצר נמצא.‬
‫זאת בטח בדיחה.‬
‫- משטרה מטייחת רצח! -‬
‫לא ייתכן.‬
‫לא.‬
‫חכי רגע, בלשית. זה מזכיר לי משהו.‬
‫אני תכף חוזר.‬
‫אם אני צודק, את לא תאמיני לזה.‬
‫"סימנים מוזרים בפרק כף יד שמאל‬ ‫ופצע קטן במצח."‬
‫לא ייתכן שזה אמיתי.‬
‫חכי.‬
‫מה זה?‬
‫שנת 1941.‬
‫צ'רלס וייטמן.‬
‫התיק האחרון שלו.‬
‫נורה בעין שמאל.‬
‫סימנים מוזרים על פרק כף יד שמאל.‬
‫עירום כביום היוולדו.‬
‫אליאס אמר שהיו גופות כאלה בעבר.‬
‫- סוחר המשי -‬
‫בסדר, אדוני?‬
‫בסדר?‬
‫חיפשתי אותך הבוקר.‬ ‫-היה לי עניין דחוף.‬
‫מסתבר.‬
‫אלפרד,‬
‫אני רק מבקש לדון במה שקרה אמש...‬
‫מה שקרה היה טעות.‬ ‫-...בהארקר האוס.‬
‫אתה נישקת אותי.‬
‫בסדר.‬
‫ידוע לנו שלא השגת את סימני אצבעותיו,‬
‫אז אפשר למחוק את התוכנית הזאת.‬
‫מה עכשיו?‬
‫שום דבר.‬
‫זה נגמר.‬
‫מה קרה לך, לכל הרוחות? דאגתי.‬
‫פרצה קטטה בתאי המעצר.‬
‫אחד האסירים הצליח להכריע אותי.‬
‫איפה פולי?‬
‫למעלה.‬
‫בוחרת שמלה לאחר הצהריים.‬
‫מה יש אחר הצהריים?‬
‫פולי השביעה אותי שהיא תספר לך בעצמה.‬
‫לך להתרחץ.‬
‫אכין לך בגדים נקיים.‬
‫בסדר.‬
‫אלך להתרחץ.‬
‫אז מה זאת אומרת‬
‫השרשרת נקרעה?‬
‫התליון נפל לרצפה ועכשיו הוא לא נסגר.‬
‫ומה את לא מספרת לי?‬
‫זה בסדר. אני לא רוצה שתדאג.‬ ‫אני רק רוצה שתתקן אותו.‬
‫טוב...‬
‫אני לא תיקונצ'יק.‬
‫זה בדיוק מה שאתה. קבל את זה.‬
‫מישהו בכנסייה ראה אותי מנגנת.‬
‫אני אמורה ללכת לביתם היום ולנגן להם.‬
‫אין לך מושג איזו השפלה אימך ואני עברנו‬
‫כדי שתשבי בשקט לצילום.‬
‫איפה היית אתמול בלילה?‬
‫הייתה קטטה בתאי המעצר.‬
‫תמיד יש לך אנפוף קל בקול כשאתה משקר.‬
‫פולי הילינגהד...‬
‫את מבוזבזת על הפסנתר.‬
‫את צריכה להיות בלשית.‬
‫הנה, כמו חדש.‬
‫תודה.‬
‫קת'לין.‬
‫קת'!‬
‫מה קורה עם החבורה שמקשקשת שם?‬
‫אני בטוחה שהפקד יספר לך בעצמו.‬
‫לא, די. זה לא הסידור בינינו.‬
‫את דואגת לי ואני דואג לי.‬
‫לקאלוויי יש עדה שבאה‬
‫ואמרה ששמעה שני קולות‬ ‫בדירה של לי קזנס לפני הירייה.‬
‫קאלוויי חושב שאולי מותו של קזנס‬ ‫לא היה התאבדות למרות הכול.‬
‫וזאת אומרת שיכול להיות‬ ‫שהוא הופלל גם בעניין הגופה בתא המטען.‬
‫הוא מצרף עוד אנשים לחקירה.‬
‫אמרו שיחפשו ויביאו את הילדה היידית שוב,‬
‫והפעם עם מתורגמן אמיתי.‬
‫יש לי אחת עם ספירלה!‬
‫יש לך את אלה עם הספירלה שהילדים אכלו?‬
‫כן, אחת מאלה. ושקית סוכריות צבעוניות.‬
‫בבקשה, מותק.‬ ‫-תודה.‬
‫מה קורה פה, לכל השדים?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אמרתי לך, תגורי כאן כאילו את לא כאן.‬
‫לא קיימת.‬
‫ניסיתי לא להתקיים. ניסיתי גם לאכול.‬
‫הלחם שהשארת עבש, אז ניסיתי לחמם אותו.‬
‫ו"התנור" התחיל לפלוט עשן,‬ ‫אז הייתי צריכה לפתוח חלונות.‬
‫אסתר, אם אני בחוץ,‬
‫והחלון פתוח והרדיו מנגן בקולי קולות,‬ ‫מה אנשים יחשבו?‬
‫אחרת הייתי מתה מחנק.‬ ‫-אולי הם צופים בנו, וכעת הסגרת אותנו.‬
‫אז מה זה?‬
‫בלש?‬
‫סוכרייה על מקל?‬
‫למר רווק?‬
‫מי השלומיאל עכשיו?‬
‫ירקות טריים, לחם, שימורים וכו'.‬
‫אין ספק שהוא כאן כדי לעקוב אחרינו. שיט!‬
‫מה קרה?‬ ‫-מה שאמרתי.‬
‫תדליקי תנור ותהרגי אותנו.‬ ‫אנחנו ממילא מתים.‬
‫זה כרטיס יחיד לאינוורנס.‬
‫זה בסקוטלנד.‬
‫פינו לשם הרבה ילדים. זה מקום בטוח.‬
‫וזה ליד המפלצת מלוך נס, אז...‬
‫את תיהני שם.‬
‫הרכבת יוצאת מיוסטון מחר. אני אקח אותך לשם.‬
‫נוציא אותך מכאן.‬ ‫-אתה תבוא?‬
‫אולי.‬
‫לא יודע. העיקר שאת שתעלי עליה, כן?‬
‫חכי.‬
‫נחכה עד שיחשיך.‬
‫הוא חייב להסתלק מתישהו.‬
‫הלילה יהיה ירח מלא.‬
‫זאת אומרת שהלופטוואפה יצא לתקוף.‬
‫כשהפצצות ייפלו, זאת תהיה ההזדמנות שלנו.‬
‫לפני 30 שנה, חקר חלקיק דויטש‬
‫היה מתייג את כולנו‬ ‫כמצורעים, מנודים, מטומטמים.‬
‫לפחות היום אנחנו נתפסים‬ ‫כסתם אנשים בעייתיים וטרדנים.‬
‫בסדר. היום אנחנו נתבונן, באופן תאורטי,‬
‫במה שקורה כשחלקיק דויטש נפגש‬ ‫עם סינגולריות עירומה.‬
‫כפי שאתם רואים,‬ ‫החלקיק מתפצל לשניים בסימטריה מושלמת,‬
‫אחורה וקדימה,‬
‫כשהסיכוי ללכת שנייה אחת אל העבר‬
‫זהה בדיוק לסיכוי ללכת שנייה אחת אל העתיד.‬
‫אבל אפילו האדם עם הראש הכי פתוח נדהם ‬
‫מזה שההתבוננות בתוצאה‬ ‫אפשרית כנראה משני הצדדים.‬
‫יש כעת שני חלקיקים, אחד בעבר ואחד בעתיד,‬
‫ועם זאת, המערכת בסופרפוזיציה לא קרסה.‬
‫סליחה, פרופסור.‬
‫מה עם המאמר שלך שנאסר לפרסום?‬
‫נאסר לפרסום?‬
‫על האינטראקציה בין חומר אפל לחלקיק דויטש?‬
‫הוא לא הוכיח‬ ‫שיצירה של סינגולריות עירומה אכן אפשרית?‬
‫מה?‬
‫אולי שמתם לב שזכינו היום‬ ‫ליהנות מנוכחותה של אורחת מיוחדת,‬
‫הבלשית מייפלווד,‬
‫שמכינה שיעורי בית.‬
‫מה המשמעות של זה?‬
‫המשמעות היא... שמסע בזמן,‬
‫גם אחורה וגם קדימה,‬
‫אפשרי...‬
‫בעולם האמיתי.‬
‫בתיאוריה.‬
‫אז, פרופסור, איך אתה מסביר‬ ‫את הכפיל המת שלך?‬
‫אין לי הסבר. זה פרדוקס.‬
‫אני יודע שאת לא סומכת עליי,‬ ‫אבל אני מבקש את עזרתך.‬
‫קיבלתי פקודות...‬ ‫-לחקור אותי. כן, אני יודע.‬
‫אבל אני רואה את זה בפנייך.‬
‫לא נשאר לי הרבה זמן.‬
‫תראי,‬
‫לא המצאתי מכונת זמן.‬
‫אני לא מכיר טרוריסטים.‬
‫אני רק יודע שאני לא רוצה‬ ‫שגורלי יהיה כגורלו.‬
‫אני לא יודע, אולי אם תהיי איתי,‬
‫אם תגני עליי...‬
‫אני לא שומרת הראש שלך.‬ ‫-לא.‬
‫תהיי אורחת.‬
‫אני מבשל מצוין.‬
‫תגורי איתי?‬
‫בבקשה.‬
‫אני אגור איתך.‬
‫אבל אני אבחר את דירת המסתור.‬
‫היי, מגי. אני צריכה טובה ענקית.‬
‫זה מסריח.‬
‫תריצי לי אותן במאגר?‬
‫אלה טביעות אצבעות בכלל?‬
‫ממנורת גז.‬
‫ב-1890.‬
‫מה זה, חקירה ארכאולוגית?‬ ‫אני אפילו לא יודעת איפה...‬
‫מגס, בבקשה.‬
‫בשבילי, טוב?‬
‫בסדר.‬ ‫-תודה.‬
‫היי.‬ ‫-היי. זאת ההצהרה שלך בעניין הלבנה?‬
‫תוסיפי לערמה. אני אגיע לזה...‬ ‫-לא, זה משהו אחר, אדוני.‬
‫אז מה זה?‬
‫משהו שאתה צריך לראות.‬
‫ואני לא חושבת‬ ‫שיהיה חכם להראות לך בבניין הזה.‬
‫אולי על משקה?‬
‫למה?‬
‫כי אני חושבת‬ ‫שאולי תצטרך אותו כדי לשמוע את זה.‬
‫אסור שזה יהיה לפרוטוקול, טוב?‬ ‫-אני מרגיש שזה כן לפרוטוקול.‬
‫יש לי מספיק קשיים פה. לא צריך עוד.‬
‫ואם מילה אחת מזה תיכתב באופן רשמי,‬
‫כל אדם שהכנסתי לכלא יצא לחופשי,‬ ‫כי ישלחו אותי היישר לבית משוגעים.‬
‫זה סיכון.‬
‫זה מקום בטוח, חסן.‬
‫סתם שני שוטרים אחרי שעות העבודה שמדברים.‬
‫דברי.‬
‫זה הפלוני אלמוני מסמטת לונגהרווסט.‬
‫זה סקופ בעמוד הראשי‬
‫שמאשים את המשטרה בטיוח רצח‬ ‫בסמטת לונגהרווסט ב-1890.‬
‫אותו קעקוע על שני פרקי כפות הידיים,‬ ‫שמצאנו גם על הלבנה.‬
‫קורבן הרצח לא זוהה מעולם.‬
‫בראש החקירה עמד שוטר מווייטצ'אפל‬ ‫ששמו מפקח אלפרד הילינגהד.‬
‫הוא כאן.‬
‫טוב, זאת מתיחה. זה...‬ ‫-הגופה הזאת...‬
‫שים לב לסימנים,‬
‫התגלתה כק"מ וחצי מסמטת לונגהרווסט,‬
‫ב-1941.‬
‫הבלש מווייטצ'אפל שחקר את המקרה‬ ‫היה סמל צ'רלס וייטמן.‬
‫הוא כאן.‬
‫זה הוא, שם.‬
‫אליל הצגות היום בחליפה האלגנטית.‬
‫כל זה פוטו שופ.‬ ‫-הלוואי.‬
‫אז על מה אני מסתכל כאן? מין...‬
‫"תיק באפלה"?‬
‫אפשר להסביר את כל זה בקלות.‬ ‫-יופי. כולי אוזן.‬
‫מקום בטוח, בארבר.‬
‫סתם שני שוטרים אחרי שעות העבודה שמדברים.‬
‫טוב, זה ציור חובבני מלפני 143 שנים.‬
‫מאה שלושים ושלוש.‬
‫וזה עוד קורבן רצח מ-1941.‬
‫התצלום מטושטש.‬
‫אותו פצע מקליע, אותה צלקת במצח,‬
‫אותו קעקוע על פרק כף היד.‬
‫אני אחזור לזה.‬ ‫וזה הפלוני אלמוני שלך מ-2023‬
‫שיש לו דמיון מסוים לזה מ-1941.‬
‫בארבר, כולם נראים בדיוק אותו הדבר.‬
‫היו לפחות שלוש רציחות בסמטת לונגהרווסט,‬ ‫בהפרשים של עשרות שנים,‬
‫וכולן זהות.‬
‫יש פה משהו, בארבר.‬
‫ואם זאת סתם מתיחה,‬ ‫אנחנו צריכים לגלות מי צוחק.‬
‫אני יודע שאתה חושב שאני פחדן.‬
‫אבל אני אוהב את המשפחה שלי יותר מכל דבר‬ ‫ואני אגן על המשפחה שלי.‬
‫מפחיד אותי מאוד להיות איתך.‬
‫אבל אני זקוק לך, הנרי.‬
‫על מה אתה חושב?‬
‫חרטות?‬
‫רק בעניין החקירה.‬
‫דיברתי עם העורך שלי.‬
‫אנחנו נפרסם בעמוד הראשי כתבה על הארקר.‬
‫ועל הקנוניה שלו עם משטרת לונדון רבתי.‬
‫אנחנו ננקוב בשמו כחשוד.‬
‫טוב, אם תפרסם את שמו,‬
‫ייתכן שלא תחיה עד מהדורת הערב.‬
‫אין לך ראיות שהוא היה שם.‬
‫הוא מחזיק...‬
‫את פקסמן ואת לדברוק בכיס שלו.‬
‫אלוהים יודע את מי עוד. הוא מסוכן.‬
‫אני לא רוצה שיקרה לך משהו.‬
‫מה זה?‬ ‫-מה?‬
‫על המשקפיים שלך. כתם.‬
‫אתה לא רואה?‬
‫מדע מהיבשת.‬
‫אולי עוד נתפוס אותו.‬
‫ברוכה הבאה הביתה, אייריס.‬
‫אתה יכול לשים את התיק שלך על הספה.‬ ‫המטבח שם, חדר האמבטיה ליד הדלת.‬
‫ואנחנו בקומה העשירית, אז אין לאן לברוח.‬
‫אז שלא יעלו לך רעיונות.‬
‫אז דירת מסתור בטוחה באמת, מה?‬
‫טוב, אני מת ברעב.‬ ‫איפה בלשית מחביאה את הסכינים שלה?‬
‫או שאין חפצים חדים במקום בטוח?‬
‫סוללת שדרה חלשה.‬
‫יש לך "שדרה"?‬
‫בבקשה, אל תימנעי מטיפול בזה בגללי.‬
‫יש נוף מרשים פה מלמעלה.‬
‫את בטח מרוויחה יפה אם את גרה פה.‬
‫השכנה שלך, דניט, לורנה, בדלת.‬
‫בדיוק סיימתי פרק חדש, אבל הוא צריך קצת מ...‬
‫לורנה.‬
‫אני שומעת שיש לך אורח.‬
‫בהצלחה, יקירתי.‬
‫אני אשים אטמי אוזניים!‬
‫היי.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אני אתפוס את מי שאחראי לזה.‬
‫גם אם זה אתה.‬
‫זה לא מפחיד אותך?‬
‫העבודה במשטרה?‬
‫זה מפחיד.‬
‫אבל מה שאנחנו עושים חשוב ומצדיק את הסיכון.‬
‫מה את חושבת שאתם עושים?‬
‫מגינים על אנשים.‬
‫זה נשמע כמו הגרסה הרשמית.‬
‫לא.‬
‫אני מאמינה בזה.‬
‫במה "צ'אפל פרילס" מאמינים?‬
‫אלוהים...‬
‫אין לי מושג. אמרתי לך, אני לא יודע מי הם.‬
‫אני לא יכולה. אני...‬
‫בתפקיד? אני יודע, אבל הוא צרפתי ואורגני.‬
‫והוא לא יועיל לי כשאמות.‬
‫כן?‬ ‫-אחת.‬
‫רק אחת.‬
‫לגבריאל דפו.‬
‫הוא לא באמת הטביע את חותמו.‬
‫הם מתקרבים.‬
‫אולי כדאי שגם אנחנו נלך.‬
‫הוא צריך ללכת קודם.‬
‫את מהקינדר טרנספורט, נכון?‬
‫שלחו אותך מברלין כשהבלגן התחיל?‬
‫נשארה לך משפחה שם?‬
‫דודה שלי אולי. אני לא יודעת.‬
‫כן, טוב,‬
‫כשנוציא אותך מלונדון נלך לחפש אותה, כן?‬
‫מה עם המשפחה שלך?‬
‫צ'רלס?‬
‫את ואני דומים בהרבה דברים.‬ ‫-רק שאני יודעת לנקות.‬
‫כן.‬
‫שמי לא צ'רלס, דרך אגב.‬
‫שמי קרל.‬
‫זה השם שאימא שלי נתנה לי.‬
‫אני רוצה ללכת.‬
‫אל תיבהלי. אם שומעים את השריקה,‬ ‫סימן שהם רחוקים.‬
‫אסתר! חכי!‬
‫אסתר! אי אפשר לצאת עדיין. זוזו!‬
‫אני איתך.‬
‫בואי נלך.‬
‫מכאן.‬
‫מלא מדי. אחורה, בבקשה.‬
‫פנו דרך!‬
‫אחורה!‬
‫תעזור להם, קרל! תעזור להם!‬
‫להתרחק מהשער! אחורה!‬
‫תיכנסי.‬
‫אלוהים יברך אותך.‬
‫בסדר. קדימה. בואי נלך.‬ ‫-תודה.‬
‫אסתר! אני כאן.‬
‫אני לא הולך לשום מקום, אני מבטיח.‬
‫אני מבטיח.‬
‫הכול יהיה בסדר. היי, אנחנו נהיה בסדר.‬
‫טוב?‬
‫אינוורנס מחכה לנו.‬
‫קדימה, בואי נמצא לנו מקום.‬
‫לא. אני שונא המונים.‬
‫אז וייטמן הזה מנסה לפענח‬ ‫פשע זהה לזה של הילינגהד ב-1890,‬
‫אבל ב-1941?‬ ‫-כן.‬
‫ובכתבה בעיתון מ-1890‬
‫כתוב שאיש אחד, סר ג'וליאן הארקר,‬ ‫היה החשוד המקורי של הילינגהד.‬
‫אז עלינו לחבר בין נקודות‬ ‫שפער של 50 שנה מפריד ביניהן.‬
‫לפחות אני יודעת שאני לא משוגעת.‬
‫לא, את משוגעת.‬
‫זה רק מידבק.‬
‫עורך הדין של אנדרו מורלי,‬ ‫זה שאליאס פיטר, איך קראו לו?‬
‫פיליפ דאסט.‬
‫כן, אבל איך קוראים למשרד שלו?‬
‫משרד עו"ד הארקר.‬
‫צ'יפסייד, אי-1.‬
‫- משרד עו"ד הארקר -‬
‫"הוקם על ידי סר ג'וליאן הארקר ב-1894."‬
‫שיט!‬
‫העבר התעסוקתי של אנדרו מורלי.‬
‫- עבר תעסוקתי -‬
‫מאז שעזב את המשטרה, הוא הועסק כמאבטח ע"י...‬
‫תופים, בבקשה.‬
‫הארקר האוס.‬ ‫-הארקר האוס.‬
‫אלוהים אדירים.‬ ‫-אני אומרת...‬
‫שנלך לשם ונבדוק את העניין עכשיו, הערב.‬
‫רגע, פחות "נלך".‬
‫אסור שזה יהיה רשמי. אני פקד.‬
‫הכול אצלי רשמי, גם אם אני לא רוצה.‬ ‫-בסדר, אני אלך.‬
‫בסדר.‬
‫אבל בלי דברים פרועים. זה מקצר לי את החיים.‬
‫ובלי לכתוב שום דבר. רק בפה.‬
‫מה, את בת 12?‬ ‫-כן, אני באמת בת 12.‬
‫לכי לישון קצת. קדימה.‬
‫הבת שלך תרצה להשתמש בצעיף שלי?‬
‫תודה.‬
‫הנה.‬
‫בבקשה. כן.‬ ‫-תודה.‬
‫מסכנה קטנה.‬
‫אתה חושב שהיא תשמח לקבל חתיכת שוקולד?‬
‫קדימה.‬
‫תודה.‬
‫קטנטונת.‬
‫אני צריך לטפל במשהו.‬
‫תשגיחי עליה לרגע?‬ ‫-כמובן.‬
‫אני מיד חוזר.‬ ‫-חסר לך שלא.‬
‫זה תליון יפה.‬
‫את רוצה להסתכל עליו?‬
‫מי אלה?‬
‫המשפחה שלי.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫פולי.‬
‫מי אתה?‬
‫שיט.‬
‫- משטרת לונדון רבתי‬ ‫ג'ורג' אקרויד -‬
‫תצטרך ללמוד לחיות עם חוסר הוודאות.‬
‫אני אספר לך את מה שלא תוכל לדעת בדרך אחרת.‬
‫אז זכור את השם הזה, אייריס מייפלווד.‬
‫אתה תזדקק לה.‬
‫מייפלווד תיקח אותך לאן שאתה צריך להגיע.‬
‫אבל זכור...‬
‫שלום.‬
‫מה אתה עושה, היי?‬
‫שלום.‬
‫מפחיד כאן, נכון?‬
‫פעם, בימים ההם, עשו סיאנסים בבית הזה.‬
‫דיברו עם המתים.‬
‫אני נהנה לפחוד כשאני כאן.‬
‫בלשית.‬
‫אני לא אזמין לך משטרה.‬
‫ידענו שתבואי.‬
‫מי זה "ידענו"?‬
‫אתה ואיליין?‬
‫לא, את טועה מאוד.‬
‫יש עוד כמה אנשים, בלשית.‬
‫עוד הרבה.‬
‫אני ואיליין הבאנו לפה את אליאס‬
‫לאחד המפגשים הגדולים שלהם פעם,‬ ‫כשהוא היה בן 13.‬
‫וכולם רצו לפגוש אותו, כל אותם...‬
‫אנשים חשובים. את יודעת, הם...‬
‫כולם ניסו לומר לו‬ ‫מה המקום הזה יהיה בשבילו,‬
‫שיום אחד הכול יהיה שלו.‬
‫זה...‬
‫רק הפחיד אותו.‬
‫תמיד, כל מה שעשינו, אני חושב, הפחיד אותו.‬
‫אנדרו,‬
‫ספר לי מה קורה.‬
‫למענו.‬
‫האנשים החשובים האלה, מה הם?‬
‫והתקליט הזה, זה הקול‬ ‫שהיה בתקליט בקרוון שלך, נכון?‬
‫דבר איתי.‬
‫אנחנו יכולים לדבר עד מחר.‬
‫את לא תאמיני לי עד שתראי בעצמך.‬
‫הכול בלתי נמנע.‬
‫וזה...‬
‫זה מחרפן אותך.‬
‫כמו שקרה לסייד, כמו שקרה לאיליין. היא...‬
‫היא לא הצליחה להתמודד עם זה.‬
‫למה סייד התאבד?‬
‫ספר לי.‬
‫היינו צריכים להביא אותך לגופה.‬
‫להביא אותך לאליאס.‬
‫כמו שתמיד עשית.‬
‫הגיע הזמן שתראי.‬
‫שתאמיני.‬
‫בסדר. בואי אחריי.‬
‫הכול טוב, בנות?‬
‫את מבינה, כשהייתי צעיר‬ ‫תמיד אמרו לי שאני אהיה מישהו.‬
‫אז רציתי שבדוקטורט שלי תהיה איזו תגלית.‬
‫בתזה שלי העזתי להניח‬ ‫שסיבה ותוצאה הן דברים גמישים, כן?‬
‫ולכן הזמן, כפי שאנחנו מכירים אותו,‬ ‫הוא דבר שיכול להשתנות, פלואידי.‬
‫אפשר?‬ ‫-כן.‬
‫והייתי צעיר, שאפתן ו...‬
‫טעיתי.‬
‫הייתי רומנטיקן.‬
‫אני מניח שרציתי להאמין שרוח האדם‬
‫שותפה לאותם שינויים נצחיים, ולא רק אשליה.‬
‫שותפה לשינוי...‬
‫בסדר. שתית מספיק יין.‬
‫אלוהים. סליחה.‬
‫אבל עכשיו שינית את דעתך?‬
‫אתה חושב שהכול קבוע מראש?‬
‫שאין לנו שום השפעה על מה שקורה?‬ ‫-זה נורא כל כך?‬
‫אני חיה בעולם שבו אני בוחרת,‬ ‫שבו דברים קורים בגללי.‬
‫תני לי דוגמה.‬
‫גבר מכין לאישה ארוחת ערב.‬
‫היא מסכימה לאכול אותה.‬
‫הוא מוזג לה כוס יין.‬
‫היא מסכימה לשתות.‬
‫כוס אחת הופכת לכמה כוסות.‬
‫ואז...‬
‫היא מבינה שהיא אוהבת מאוד יין צרפתי.‬
‫היא פותחת בקבוק מספר שתיים מרצונה החופשי.‬
‫לא.‬
‫אבל אתה בטוח מאוד בכישורי הבישול שלך.‬
‫לא, זה תלוי במיליון גורמים וכוחות‬ ‫שכבר השפיעו עלייך ואת לא מודעת להם.‬
‫ציין אחד.‬ ‫-אוקיי.‬
‫היחסים הקודמים שלך עם אלכוהול,‬ ‫היחסים של הורייך עם אלכוהול,‬
‫הגנטיקה, פקעיות הטעם בלשון שלך,‬
‫ההרכב המסוים והתגובתיות שבגללם היין הזה‬
‫ערב כל כך לחיכך עכשיו, ברגע זה.‬
‫הטמפרטורה בחדר, מצב הרוח שלך כשאת שותה.‬
‫האדם שאיתו את שותה.‬
‫אני מנסה לומר שאין דבר כזה רצון חופשי.‬
‫זאת אשליה.‬
‫ואשליה נעימה.‬
‫זאת אומרת שאין גם שום ספונטניות?‬
‫לצערי כן. אין דבר כזה.‬
‫חבל.‬
‫מתי קיבלת את התוספת שלך?‬
‫די מזמן.‬
‫את לא חושבת שהמדינה צריכה‬ ‫להציע טיפול לכל אזרח שזקוק לו?‬
‫כולל אלה שלא רוצים‬ ‫להיות חלק מ"העולם הטוב יותר" הזה?‬
‫אני חושבת שהם בוחרים להישאר מאחור.‬
‫הם יכולים לבוא בכל רגע.‬
‫הדלת פתוחה.‬
‫תמיד היית אבסולוטית כל כך?‬
‫הייתי אומרת ריאלית.‬
‫מה עם השטחים האפורים?‬
‫אני לא אומרת שמה שיש לנו עכשיו מושלם.‬
‫אבל זה טוב יותר ממה שהיה לפני הפצצה.‬
‫פוליטיקאים מושחתים שהרסו את כדור הארץ‬ ‫כדי שהעשירים יישארו שמנים ושבעי רצון.‬
‫לאיש לא היה אכפת אם תחיה או תמות.‬
‫כל שוני היה חולשה שנוצלה לרעתך.‬
‫עכשיו יש סדר.‬
‫שלום.‬
‫הריאות יכולות לנשום, ולאנשים אכפת.‬
‫ואני חושבת שזה משהו‬ ‫ששווה להילחם כדי להגן עליו,‬
‫ששווה למות בשבילו.‬
‫אתה לא מסכים?‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן, סליחה. אני צריך...‬ ‫אני צריך ללכת לשירותים.‬
‫אני רק רוצה שתדעי‬
‫שבאמת נהניתי מחברתך הערב‬ ‫ואני ממש-ממש שמח שהכרתי אותך.‬
‫הסכנה חלפה.‬
‫נא לצאת בצורה מסודרת.‬
‫הסכנה חלפה.‬
‫לעזור לך לקום? בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫איפה הילדה?‬
‫איזו ילדה מתוקה. היא התעקשה לחכות לך.‬
‫אתה בר מזל, סמל וייטמן.‬
‫דע שאתה אהוב.‬
‫אסתר.‬
‫אסתר?‬
‫אסתר, קדימה.‬
‫צריך ללכת. קדימה.‬
‫אסתר.‬
‫קדימה, ילדה.‬
‫קדימה, ילדה. צריך ללכת.‬
‫אסתר, קדימה, חומד. לא!‬
‫קדימה.‬
‫קדימה!‬
‫אסתר.‬
‫קדימה.‬
‫לא!‬
‫השכנה שלך, דניט, לורנה, בדלת.‬
‫נרדמתי עם חלון פתוח. בלה...‬
‫בלה נתקעה בצד שלך של אדן החלון. אני יודעת!‬
‫והיא עקשנית כמו פרד.‬
‫אני מצטערת. אני יודעת שיש לך אורחים.‬
‫הוא שם?‬
‫בלה, דיווה שכמוך.‬
‫תראי מה יצא לך מזה. קדימה, אימא פה.‬
‫קדימה.‬
‫מה, לעזאזל...‬
‫דפו!‬
‫חשבת שלא אשיג אותך?‬
‫תקשיבי, אייריס. אני יכול להסביר.‬ ‫-דירת מסתור, אה?‬
‫אנחנו לא מה שאת חושבת.‬ ‫-שתוק!‬
‫גבריאל דפו, אתה עצור בחשד לפעילות טרור.‬
‫כל מה שתאמר...‬
‫מה את עושה?‬
‫מה עכשיו?‬
‫קח אותה ל"צ'אפל".‬
‫אל תפחדי.‬
‫זה לא מוזאון.‬
‫תתקרבי.‬
‫תיגעי אם את רוצה.‬
‫בדיוק.‬
‫הם לא נושכים.‬
‫כמו שאמרתי, אנחנו צריכים שתאמיני בו.‬
‫להאמין במה?‬
‫בעתיד,‬
‫שהדרך שאנחנו הולכים בה תשנה את העולם,‬
‫ולכולנו יש תפקיד.‬
‫המשפחה של איליין‬ ‫עבדה עבור הארקר משנת אפס כמעט.‬
‫משרתות ובאטלרים.‬
‫אז ידענו את האמת.‬
‫ידענו מה צריך לקרות, דבר כזה נורא,‬
‫כדי שהעתיד שלנו יבוא.‬
‫זה מה שהיה לי קשה כל כך,‬
‫לדעת שבסוף אליאס יתמלא חרטה,‬
‫יתמלא כאב,‬
‫בגלל מה שהוא עשה.‬
‫מה שהוא עתיד לעשות.‬
‫אליאס רצה לבטל הכול לפני מותו,‬
‫אבל כבר היה מאוחר מדי.‬
‫זה מה שנורא כל כך,‬
‫כאביו,‬
‫לאלץ אותו לעשות משהו‬
‫שאתה יודע שהוא יתחרט עליו.‬
‫אנדרו.‬
‫בבקשה, אני לא מבינה.‬
‫אם לא היית כאן, הוא היה עושה את זה בכלל?‬
‫היה אפשר לעצור את זה?‬
‫לתת לאליאס לחיות את חייו,‬ ‫חיים שבהם הוא לא פוגע באיש,‬
‫חיים שבהם הוא לא חש חרטה?‬
‫הילד המסכן.‬
‫הלוואי שידעתי איך לעזור לו יותר.‬
‫תאמרי לאליאס שאני מצטער.‬
‫מגיע לו אבא יותר טוב ממני.‬
‫אנדרו!‬
‫לא משנה במה הסתבכת, אנחנו יכולים לעזור.‬
‫אני יכולה לעזור.‬
‫נמצא פתרון.‬
‫אלוהים.‬
‫בסדר?‬
‫טוב, רק תירגעי. זהו זה.‬
‫הכול ייגמר בקרוב.‬
‫לא!‬ ‫-כן.‬
‫אני מצטער.‬
‫לא, תן לי לצאת!‬
‫אנדרו!‬
‫הצילו!‬
‫תרגום כתוביות: נעמי מאזוז‬