CORPURI
Vom verifica numele, dacă asta o fi. Să vedem.
- E tatuajul cu pricina. - Poate l-a văzut un puști la știri.
Ascultă!
Scuze pentru cum te-am luat! Eram furios pe băiat.
Ce-ar fi să uităm totul?
Maggie și tehnicienii vor analiza zidul.
N-am găsit nimic în bazele de date.
- Dar cărămizile sunt foarte vechi. - Da.
Am căutat în arhive.
Am găsit un Alfred Hillinghead în registrul electoral din 1890.
Ghici unde lucra! Indiciu: nu era zidar.
Era polițist, nu-i așa?
În Whitechapel.
SOȚ
Inspector la Omoruri.
DETECTIV
- De ce nu verifici la Scotland Yard? - Nu au date dinaintea anului 1914.
Bine. Mulțumesc!
- Totuși, dacă acest detectiv Hillington... - Hillinghead.
...lucra în Whitechapel, secția lui încă există.
Sigur au arhivă.
Ai dreptate!
Clive?
Agenta Hassan! Cu ce te pot ajuta, draga mea?
Cu un serviciu. Ai dosare vechi în clădire?
- Cât de vechi sunt? - Cât se poate! Cât de vechi îți trebuie?
Din 1890.
Aoleu!
- Măiculiță! - Un cimitir al probelor.
Unde-și dau duhul hârțoagele.
Nimănui nu-i pasă de ele în afară de mine.
Iată, draga mea!
Anul 1930, Marea Criză.
Anul 1919, Tratatul de la Versailles.
Anul 1912, Titanicul. Mi-a plăcut mult filmul ăla!
Anul 1901, moartea reginei Victoria.
Anul 1890.
Ultima stație.
Nu sunt etichetate după numele detectivului,
ci după al cazului, de la A la Z.
- Știi cu ce literă să începi? - Încearcă „L”, de la Longharvest Lane.
Pe legea mea! Am dat lovitura, coniță!
Am dat lovitura.
Cred că glumești!
ACOPERĂ CRIMA
Nu se poate!
Nu...
Stai puțin! Îmi amintesc ceva.
Mă întorc imediat. Dacă am dreptate, o să fii uluită!
„Semn ciudat pe încheietură, rană mică pe frunte.”
- Sigur e o farsă! - Așteaptă!
Ce-i acolo?
Anul 1941.
- Charles Whiteman. - Ultimul lui caz.
Împușcat în ochiul stâng.
Semne la încheietura stângă.
Și gol cum a venit pe lume.
Elias a spus că trupurile au mai venit.
BARUL SILK MERCER
E bine acolo, domnule? Da?
- Te-am căutat. - Era urgent.
Evident.
Alfred, nu vreau decât să vorbim despre seara de ieri...
- O greșeală. - ...la Harker.
Tu m-ai sărutat.
Bine.
Știm că nu i-ai obținut amprentele. Planul ăla s-a dus de râpă. Ce facem?
Nimic.
S-a isprăvit.
- Ce-ai pățit? Mi-am făcut griji. - A fost o încăierare în celule.
Un deținut m-a bătut.
- Unde-i Polly? - La etaj.
Își alege rochia pentru după-amiază.
- De ce? - Am promis c-o las pe ea să-ți spună.
Du-te și te spală! Îți pregătesc un schimb de haine.
Bine. Merg să mă spăl.
- Cum adică s-a rupt lanțul? - Medalionul a căzut. Nu se mai închide.
Și ce îmi ascunzi?
Lasă! Nu vreau să-ți faci griji, doar să-l repari.
Păi...
- Nu-s cârpaci. - Ba fix asta ești. Acceptă!
M-a remarcat cineva la biserică. După-amiază voi cânta la el acasă.
Nu știi ce umilințe am îndurat ca să stai cuminte la fotograf!
- Unde ți-ai petrecut noaptea? - A fost o bătaie în celule.
Vocea te dă mereu de gol când minți.
Polly Hillinghead... îți irosești talentul cu pianul.
Ar trebui să te faci detectivă.
Așa! E ca nou.
Mulțumesc!
Kathleen! Kath!
Ce fac secretoșii ăia?
- O să-ți spună chiar inspectorul-șef. - Haide! Nu așa merge treaba.
Tu îmi păzești spatele. Eu, la fel.
Calloway a găsit o martoră care spune
că a auzit două voci la Lee Cozens înaintea focului de armă.
Calloway crede că nu e vorba despre o sinucidere.
Poate i s-a pus în cârcă și leșul din portbagaj.
Alocă mai mulți agenți.
Vrea să vorbească iarăși cu evreica, cu un traducător oficial.
A mea e răsucită!
Dumneata vinzi acadele răsucite?
Vreau una. Și o pungă de bomboane.
- Poftim, dragule! - Mulțam!
Ce naiba faci?
- Stai! Ce faci? - Ți-am zis! Treci neobservată!
- Fii inexistentă! - Am încercat. Și să mănânc.
Pâinea e mucegăită. Am încălzit-o.
Cuptorul scotea fum, a trebuit să deschid ferestrele.
Esther, dacă-n lipsa mea urlă radioul cu geamul deschis, ce va zice lumea?
- Riscam să mă sufoc! - Ne urmăresc! Ne-ai dat de gol!
Și acolo ce e? Domnule detectiv...
Acadele! Pentru domnul burlac?
Cine e mai fraier?
Legume proaspete, pâine, conserve, altele...
Ăsta sigur e cu ochii pe noi. Rahat!
- Ce-i? - Ce am zis.
Folosește cuptorul! S-a zis cu noi.
Uite un bilet până la Inverness! E în Scoția.
Mulți trimit copiii acolo. E sigur.
Tot acolo e monstrul din Loch Ness, deci... o să-ți placă mult.
Trenul pleacă din Euston mâine. Te urc în el.
- Ca să scapi de aici. - Tu o să vii?
Poate. Nu știu. Important e să pleci tu. Bine?
Stai! Așteptăm să se întunece.
Cândva se culcă și el...
Diseară e lună plină. Aviația germană sigur o să atace.
Bombardamentul e șansa noastră.
Acum trei decenii, studiul particulei Deutsch
ne-ar fi înfierat pe toți drept paria, marginalizați, idioți.
Acum suntem considerați doar niște băgăcioși buclucași.
Bun. Astăzi vom examina teoretic
reacția acestei particule la impactul cu o singularitate goală.
Cum vedeți, particula se scindează în două jumătăți perfect simetrice.
Înainte și înapoi.
Poate devia o secundă în trecut la fel de bine ca o secundă în viitor.
Dar uluitor și pentru cei mai vizionari
e faptul că reacția aceasta pare posibilă bilateral.
Acum sunt două particule: una în trecut, cealaltă în viitor.
Totuși, principiul superpoziției rămâne în picioare.
Scuze, profesore!
- Dar lucrarea dumitale interzisă? - Interzisă?
Despre interacțiunea cu materia întunecată.
N-a dovedit că e posibil să creezi o singularitate goală?
Poftim?
Cum observați, ne onorează cu prezența un observator special.
Adică detectiva Maplewood, care se documentează temeinic.
Ce înseamnă ce spuneai?
Înseamnă că salturile temporale, și înapoi, și înainte,
sunt posibile...
în lumea reală.
Teoretic!
Profesore, cum explici dublura dumitale moartă?
Nu pot. Este un paradox.
Nu-ți inspir încredere, dar îți cer ajutorul.
- Am ordin... - Să mă cercetezi. Știu.
Dar citesc pe chipul tău...
Nu mi-a rămas mult de trăit. Ascultă!
N-am inventat mașina timpului. Nu cunosc niciun terorist.
Știu doar că nu vreau să sfârșesc ca dublura.
- Poate, dacă ai fi cu mine și m-ai apăra... - Nu-s gardă de corp.
Nu. Mi-ai fi musafiră.
Mă pricep la gătit.
Stai cu mine?
Te rog!
Stau. Dar eu aleg adăpostul!
Maggie, te rog eu mult ceva!
Chestia asta pute!
- Poți să verifici astea? - Sunt amprente?
De pe un felinar cu gaz. De la 1890.
- Cercetezi cazuri istorice? Nici nu știu... - Mags, te rog! Fă-mi hatârul!
- Bine. - Mulțumesc!
- Bună! - E raportul despre cărămizi?
- Pune-l în teanc, o să... - Nu e asta, domnule.
- Atunci ce e? - Ceva ce trebuie să vezi.
Și nu ți-aș arăta aici, în secție. Bem ceva?
- De ce? - Cred că ți-ar prinde bine.
- Să rămână neoficial. - Nu așa pare.
Am destule probleme și așa!
Dacă s-ar consemna ceva oficial,
ar elibera toți infractorii prinși de mine și aș ajunge la balamuc.
- Ăsta-i riscul. - Fii fără grijă aici!
Stăm la taifas în timpul liber.
Spune!
E necunoscutul de pe Longharvest Lane.
Asta e o știre pe prima pagină.
Acuzau poliția de mușamalizare în același loc, în 1890.
Uite! Au același tatuaj la încheietură. Era și pe cărămizi.
Victima n-a fost identificată.
De caz s-a ocupat un detectiv din Whitechapel, Alfred Hillinghead.
Poza lui e aici.
- E o farsă! - Cadavrul ăsta...
Uite tatuajul! A fost găsit la 1,6 km de Longharvest Lane,
în anul 1941.
A anchetat detectivul Charles Whiteman din Whitechapel.
Și poza lui e aici. Uite-l acolo! E cel frumușel, cu costum elegant.
- Poza e trucată. - Aș vrea eu!
Atunci ce dracului văd? Un afurisit de „dosar X”?
- Totul se poate explica. - Ce bine! Te ascult.
Fii fără grijă, Barber! Stăm la taifas în timpul liber.
- Asta e doar o schiță de acum 143 de ani. - De fapt, 133.
Și asta e altă victimă, din 1941. Fotografia e neclară.
Aceeași rană de glonț, cicatrice pe frunte la fel,
același tatuaj la încheietură.
Revin la asta. Și el e necunoscutul din anul 2023,
care seamănă vag cu cel din 1941.
Barber, toți arată identic.
S-au comis cel puțin trei crime acolo, la decenii distanță, toate identice.
Nu e ceva neînsemnat, Barber! Și dacă e o farsă, hai să aflăm cine râde!
Știu că mă crezi laș.
Dar îmi iubesc familia mai presus de orice și o voi ocroti.
Relația asta mă sperie de moarte.
Dar am nevoie de tine, Henry!
La ce te gândești?
Ai regrete?
Doar în privința anchetei.
Am vorbit cu redactorul meu.
Harker va ajunge pe prima pagină.
Și complicitatea lui cu poliția londoneză.
Îl dăm ca suspect.
Păi... dacă-i publici numele, nu știu dacă prinzi ediția de seară viu.
N-ai dovezi că a fost acolo.
Îi are...
pe Paxman și Ladbroke la degetul mic.
Și pe alții. E periculos.
Nu vreau s-o pățești.
- Ce-i aia? - Ce?
Pe ochelarii tăi e o pată.
N-o vezi?
Științele europene cele noi!
Poate-l prindem totuși.
Bun-venit acasă, Iris!
Lasă geanta pe canapea! Bucătăria e acolo. Baia, lângă ușă.
Și suntem la etajul zece, deci nu poți fugi.
Să nu-ți vină idei!
Deci chiar e un adăpost sigur.
Bun. Sunt lihnit! Unde-și ascunde detectiva cuțitele?
Sau nu-s obiecte ascuțite în adăpost?
ȘIRĂ aproape descărcată.
Ai ȘIRĂ?
Te rog, nu te codi din pricina mea s-o încarci!
Ce priveliște frumoasă e de sus!
Pesemne câștigi bine.
Vecina ta, Dunnet, Lorna, este la ușă.
- Am terminat un capitol, dar îi trebuie... - Lorna!
Aud că ai un musafir...
Baftă, draga mea!
Îmi pun dopuri în urechi...
Ascultă! Totul va fi bine.
Îl voi prinde pe vinovat.
Chiar dacă acela ești tu.
Nu te sperie?
- Munca în poliție. - Ba da.
- Dar e important ce fac, merită riscul. - Ce crezi că faci?
- Îi apăr pe oameni. - Pare un răspuns oficial.
Nu. E convingerea mea.
- În ce crede Capela Primejdiilor? - Doamne!
Habar n-am. Ți-am spus, nu știu organizația.
Nu pot. Sunt...
La datorie? Știu, dar e franțuzesc și bio. Nu-mi mai e de folos dacă mor.
- Da? - Un pahar.
Doar unul.
Încetișor!
În cinstea lui Gabriel Defoe. Era cât pe ce să conteze.
- Cad tot mai aproape. Poate fugim și noi. - Să plece el mai întâi.
Ești refugiată? Te-au expediat din Berlin când a ieșit nasol.
- Mai ai rude acolo? - Poate pe mătușa. Nu știu.
Bun. Păi... s-o căutăm după ce pleci din Londra!
Și rudele tale? Charles!
- Noi doi avem multe în comun. - Dar eu fac curat.
Da.
Apropo, nu mă cheamă Charles. Ci Karl.
Așa m-a numit mama.
- Vreau să plec! - Nu-i bai!
Dacă auzi șuieratul, sunt departe. Esther, așteaptă!
Esther! Nu putem ieși încă. Mișcă!
Te-am găsit!
Să mergem!
Pe aici!
Adăpostul e plin! Mergeți înapoi, vă rugăm!
- Înapoi! - La o parte!
Înapoi!
Ajută-i, Karl!
- Lăsați poarta! Înapoi! - Intrați!
Fii binecuvântată!
- Bun. Să mergem! - Vă mulțumesc!
Esther! Aici sunt.
Și nu plec nicăieri. Pe cuvânt!
Totul va fi bine. Ascultă! O să scăpăm amândoi! Bine?
Inverness, sosim!
Hai să ne găsim un loc!
Nu acolo! Urăsc aglomerația.
Whiteman ancheta același caz ca Hillinghead în 1890,
doar că în anul 1941?
Da. Și articolul ăsta din 1890
spune că un anume sir Julian Harker era suspectul lui principal.
Deci trebuie să facem cumva punte între cei 50 de ani.
- Măcar știu că nu-s nebună. - Ba ești.
Și m-ai molipsit!
Cum îl chema pe avocatul lui Morley, cel concediat de Elias?
- Philip Dust. - Cum se cheamă biroul de avocatură?
Harker!
Din Cheapside, E1.
BIROUL DE AVOCATURĂ HARKER
„Înființat de sir Julian Harker în 1894.”
Rahat! Să vedem pe unde a lucrat Andrew Morley!
ISTORIC PROFESIONAL
De când a plecat din poliție, este paznic la... Ține-te bine!
Conacul Harker.
- Doamne sfinte! - Eu zic să mergem acolo.
Acum. În seara asta!
Stai! Nu mă amesteca! Trebuie să rămână neoficial.
Sunt inspector-șef.
- Tot ce fac este oficial. - Bine. Mă duc doar eu.
Bine. Dar nu te mai aventura! Îmi scoți peri albi.
Și nu comunicăm în scris. O facem doar oral.
- Ce? Ai 12 ani? - Da. Atât am.
Culcă-te puțin!
Fiica dumitale ar vrea șalul meu?
Mulțumesc!
Poftim!
- Luați loc acolo! - Mulțumesc!
Biata micuță!
- I-ar plăcea o bucățică de ciocolată? - Haide!
Mulțumesc!
Mititico...
- Am ceva de rezolvat. Vedeți puțin de ea? - Desigur.
- Mă întorc imediat. - Așa să faci!
- Ce medalion frumos! - Ai vrea să-l vezi mai bine?
Cine e acolo?
Familia mea.
Cum vă cheamă?
Polly.
Cine ești?
Rahat!
POLIȚIA DIN LONDRA GEORGE ACKROYD
Învață să trăiești în nesiguranță!
Îți voi spune ce altfel nu ai fi putut ști.
Amintește-ți bine acest nume: Iris Maplewood.
O să ai nevoie de ea.
Maplewood te va duce pe cât de departe e necesar.
Dar ia aminte...
Bună!
Bună! Ce faci?
Bună!
E sinistru aici, nu-i așa?
Pe vremuri, țineau ședințe de spiritism în conac.
Vorbeau cu morții. Îmi place frica pe care o simt aici.
Dnă detectiv!
N-o să chem poliția.
- Noi știam că vei veni. - Cine anume? Tu și Elaine?
N-ai nimerit-o.
Suntem mai numeroși, dnă detectiv.
Cu mult.
Eu și Elaine l-am adus pe Elias la o întrunire mare, când avea 13 ani.
Voiau să-l cunoască toți...
Ștabii ăia...
i-au zis ce va însemna acest loc, că va fi al lui cândva.
Dar asta...
doar l-a speriat.
Cred că n-am reușit decât să-l băgăm în sperieți.
Andrew, spune-mi ce se petrece!
Spre binele lui.
Cine sunt ștabii ăștia?
Aia era aceeași voce ca pe discul din autorulotă, nu-i așa?
Spune-mi!
Am putea vorbi noi mult și bine, dar n-o să crezi până n-o să vezi.
Totul e inevitabil.
Și... te face să-ți pierzi mințile.
Ca pe Syed și pe Elaine... Ea n-a mai suportat.
De ce s-a sinucis Syed? Spune-mi!
Trebuia să ajungi la corp.
La Elias. Ca de fiecare dată.
E vremea să vezi.
Să crezi.
Bun. Hai cu mine!
Bine, fetelor?
Când eram mai tânăr, mi se spunea mereu că voi ajunge cineva.
De asta am vrut ca doctoratul meu să fie revoluționar.
Teza mea îndrăznea să postuleze maleabilitatea principiului cauzalității.
Prin urmare, timpul, așa cum îl știm, e variabil și fluid.
- Îmi dai voie? - Da.
Eram tânăr, ambițios și...
greșeam.
Ce romantic eram!
Voiam să cred că spiritul este un partener în fluctuațiile existențiale, nu o iluzie.
„Un partener în...”
Bun. Nu mai capeți vin!
Doamne! Scuze!
Dar acum te-ai răzgândit?
Crezi că totul e predestinat?
- Că nu avem liber-arbitru? - E așa groaznic?
În lumea mea, eu aleg. Eu provoc evenimentele.
- Dă-mi un exemplu! - Un bărbat gătește pentru o femeie.
Ea acceptă să mănânce.
El îi umple un pahar. Ea acceptă să bea.
Un pahar se transformă în mai multe. Și...
ea își dă seama că-i place mult vinul franțuzesc.
Mai destupă o sticlă, pentru că are liber-arbitru.
- Nu. - Ești absolut convins că gătești bine.
Nu. Ține de milioane de factori și forțe care te-au influențat fără să știi.
- Un exemplu! - Bine.
Relația ta și a părinților tăi cu alcoolul.
Genetica, papilele gustative de pe limbă, compoziția și sensibilitatea
care fac acest vin să-ți pară pur și simplu minunat acum.
Temperatura din cameră, starea de spirit, persoana cu care bei vinul.
Vreau să spun că nu există liber-arbitru. Este o iluzie.
Una plăcută.
Înseamnă că dispare și spontaneitatea ta feroce?
Mă tem că da. Nu există.
Păcat!
De când ai proteza?
De mult.
Statul n-ar trebui să le ofere tuturor suferinzilor tratament?
Și celor care nu vor să facă parte din această... lume mai bună.
Cred că aceia aleg să fie abandonați.
Se pot întoarce oricând printre noi. Ușa le e deschisă.
- Mereu ai fost așa intransigentă? - Mai degrabă realistă.
Nu există zone gri?
Nu susțin că realitatea de acum este perfectă,
dar întrece ce era înainte de bombă.
Politicieni corupți, spoliind planeta ca să umple buzunarele bogătașilor.
Nepăsarea pentru viața omenească.
Orice diferență era o slăbiciune folosită împotriva ta.
Acum există ordine.
Pace.
Poți respira, oamenilor le pasă.
Și cred că merită să lupți pentru a ocroti aceste lucruri.
Să pieri pentru ele.
Tu nu?
Nu ți-e bine?
Ba da. Scuze! Trebuie... să merg la baie.
Vreau să-ți spun că m-am simțit bine și mă bucur mult că te-am cunoscut.
Alarma s-a încheiat.
Vă rugăm să părăsiți adăpostul în mod ordonat!
Alarma s-a încheiat.
- Te ajut să urci? - Da.
Unde e fetița?
Ce drăgălașă este! A insistat să te aștepte.
Ești norocos, agent Whiteman!
Ești iubit!
Esther!
Esther?
Esther, hai! E vremea să plecăm. Vino!
Esther! Hai, fetițo! Haide! Plecăm.
Esther! Hai, draga mea! Nu!
Hai... Hai odată!
Esther...
Haide!
Nu!
Vecina ta, Dunnet, Lorna, este la ușă.
Am adormit cu geamul deschis. Bella...
A rămas iar pe pervazul tău. Știu!
Și e așa încăpățânată! Scuze! Știu că ai un musafir.
E la baie?
Bella! Năzuroaso!
Uite ce-ai pățit! Vino! Mămica e aici.
Haide!
Ce mama dracului?
Defoe!
Crezi că poți fugi?
- Iris, ascultă! Pot să-ți explic! - Voiai adăpost?
- Nu suntem ce crezi tu. - Taci!
Gabriel Defoe, ești arestat ca suspect de activități teroriste.
Tot ce spui va fi...
- Ce naiba faci? Și acum? - O ducem la Capelă.
Nu te teme!
Nu ești la muzeu. Apropie-te!
Atinge-i dacă vrei!
Așa! Nu mușcă.
Cum am spus, e musai să crezi.
Ce să cred?
Viitorul.
Că am apucat-o pe o cale care va schimba lumea
și că toți avem un rol.
Familia lui Elaine a lucrat pentru Harkeri de la bun început.
Servitoare, majordomi...
Deci știam adevărul.
Știam că era nevoie de ceva cumplit pentru a ne croi viitorul.
De asta mi-a venit atât de greu
să știu că Elias va sfârși copleșit de regrete, de suferință,
pentru fapta lui.
Pentru ce... urmează să facă.
Elias a pierit încercând să repare tot, dar era prea târziu.
De asta e atât de groaznic.
Îi sunt tată și l-am silit să o facă, știind că va regreta...
Andrew!
Te rog! Nu înțeleg.
Dacă n-ai fi tu, ar mai face-o? Ar putea fi oprit?
Elias și-ar trăi viața fără să facă rău nimănui.
Fără să regrete nimic.
Bietul băiat! Aș vrea să știu cum să-l ajut mai mult.
Să-i spui că-mi pare rău! Merita un tată mai bun.
Andrew! Orice te-ar împovăra, te putem ajuta.
Eu te pot ajuta.
Găsim noi o soluție!
- Doamne... - Bine?
Bun. Calmează-te! Așa. Se termină repede.
- Nu! - Da.
- Îmi pare rău. - Nu o face! Nu!
Andrew!
Ajutor!
Subtitrarea: Irina Para