CORPURI
Nu se fumează în sinagogă.
Karl?
Karl Weissman?
Băiatul Hadassei.
Am văzut-o pe mama ta cu puțin înainte să moară.
Am vorbit despre tine.
Nici dumneata n-ai încropi o predică din asta...
Dacă iese cum vor hitleriștii, nu vei mai avea pentru cine să predici
și să te rogi.
„Ochi pentru ochi” e deviza mea. M-am împăcat cu gândul.
O fetiță evreică.
Esther.
A murit din cauza mea.
- Tu ai ucis-o? - Nu.
Hotărârile mele.
Rabinule... Dumnezeu l-ar ierta pe un nemernic ca mine?
Nu iertarea Lui ar trebui s-o cauți.
Ci pe a copilei.
În viața asta sau în cea de apoi.
Verificați acolo!
Aseară venea la adresa asta.
- Sunt înăuntru! - Hasan!
- Ajutor! - Hasan!
- Doamne! - Mulțumesc!
Ce mama dracului?
Hasan!
Nu...
- Corpurile erau chiar aici! - Ce s-a întâmplat?
- Ești teafără? - Nu.
Am căutat în casă. N-am găsit discuri, borcane, corpuri... Nimic.
- Și Andrew Morley? - Nici el nu era. Îl căutăm, dar...
Nu știu ce-i asta, dar pun piciorul în prag.
Știi că încă n-am descoperit tot. N-o face!
Ai mers prea departe, Shahara.
Nu te pot urma.
Îmi pare rău.
- Alo! - Shaz?
Ascultă! Barber ne-a spus să-ți dăm pace, dar... e nebunie curată și trebuie să știu.
Amprentele pe care mi le-ai dat chiar sunt din 1890?
Da. De ce întrebi?
Pentru că...
am primit rezultatul.
Și se potrivesc perfect cu...
Shaz, sunt amprentele lui Elias Mannix.
M-ai dus de nas, profesore!
Vin franțuzesc bio.
Cina romantică.
Cătușele.
A fost cea mai mișto primă întâlnire.
Ascultă, îmi pare rău că te-am mințit!
Crede-mă!
Când vei afla adevărul, vei înțelege de ce fac asta.
- Eu și Capela Primejdiilor. - Care adevăr?
O să-ți spună în curând.
Cine?
Am ajuns.
Stai!
Pune-i-o!
Coboară!
Termină!
Mișcă!
Îmi pare rău, Iris!
Iubițica ta sper să merite efortul!
- Mai taci, Lorna! - Vă aud!
Iris Maplewood.
Scoateți-i cagula!
Bun.
Tu cine naiba ești?
Aoleu... Elias, cine te-a bătut?
Directorul mă transferă la Feltham după-amiază.
Cică gardienii lor ar fi mai omenoși.
Ai aflat ceva, nu-i așa?
Ceva ciudat.
Te simți singură, nu?
Spune-mi mie! E bine să te descarci.
Astea-s din arhivele noastre.
Bărbatul este sir Julian Harker. Așa arăta în 1890.
Ai auzit de el? Soții Morley l-au pomenit vreodată?
A murit în 1941.
Avea 99 de ani.
A fost ucis în propria casă, în dormitor.
L-a împușcat un polițist. Nu-ți amintești nimic?
N-am auzit de el. De ce întrebi? Ce legătură are el cu toate astea?
Astea sunt amprentele lui Harker.
Și astea...
sunt ale tale.
Elias, seamănă leit!
Primele au fost prelevate pe Longharvest Lane, de pe felinar.
Celelalte, de la sir Julian Harker.
Dovedesc că a fost acolo.
Cum le-ai obținut?
Harker a avut o scăpare, domnule.
Dactiloscopia e un moft. Nu dovedește mai nimic.
Nici nu știu ce-ar trebui să dovedească.
Ba da, domnule.
- Insolența dumitale... - Sir Julian Harker era la locul crimei.
Va fi chestionat oficial, ca la carte.
Chiar aici, chiar acum!
Ignoranța dumitale mă lasă uluit.
Adu-l la secție!
Ai putea avea vreo legătură cu Harker? Sau părinții tăi cei adevărați? Tatăl?
- Nu l-am cunoscut. - Dar pe mama ta?
Știi unde e?
- Morley zicea că poate a murit drogată. - „Poate”?
Ce contează?
Cadavrul, soții Morley, toate au legătură cu acest bărbat.
Ce legătură ai tu cu el? De ce vi se potrivesc amprentele?
Dacă tu nu știi, poate are ea răspunsul.
O cheamă Sarah.
Mannix?
Îmi amintesc terminații cu care umbla.
Înțepăturile de pe brațul ei.
Atâta tot.
Dacă n-a murit...
la halul în care o fi ajuns...
nu vreau să știe nimic despre mine.
Bine?
Mags, vreau adresele tuturor femeilor pe nume Sarah Mannix din țară!
Mai ales cele cu cazier.
Nu mișca! Nu scoate niciun sunet!
În mod ciudat, asta și aveam de gând până să mă ameninți.
Un agent a murit în stația de metrou unde se afla fetița de la morgă.
A fost opera ta, nu?
- Și fetița? - Nu am ucis-o eu.
Ascultă-mă, te rog!
Am nevoie de ajutor.
- Tu l-ai omorât pe cel din portbagaj? - Nu.
Atunci cine? Cozens?
Pe Cozens l-am omorât eu. I-am pus crima în cârcă, să închid cazul.
Nu mai luasem nicio viață.
Eram dator la jocuri. Mă ocupam cu găinării, eram mijlocitor.
Făceam ce-mi ordona o femeie la telefon.
M-a pus s-o omor pe Esther.
N-am putut.
A eliminat-o personal.
Ce vrei?
Să te răzbuni?
S-o pedepsești?
Să fac dreptate!
Pentru Esther.
Oamenii te cred slab de înger.
Dar e mare lucru pe aici să-ți păstrezi onoarea neștirbită.
Nu știu cine e femeia de la telefon, dar face parte dintr-o organizație.
Una mare.
Și nu-s singurul ei om.
- Cum a aflat de Esther? I-a zis cineva. - De aici.
- Din brigadă. - Nu-i niciodată un singur informator.
Sunt printre noi. Ascultă.
Privesc. Se ascund.
Ajută-mă să-i scot la iveală, să aflu adevărul!
- Ești Sarah Mannix? - Da.
Shahara Hasan, de la poliție. Vreau să vorbim despre Elias, fiul tău.
Are necazuri, Sarah.
- Nu vrea să aibă de-a face cu mine. - E la închisoare. Pentru omor.
Mi l-a luat statul. Când avea patru ani.
Îmi amintesc cum mă privea.
Un copil...
palid...
și mititel pe bancheta din spate,
privind cum mama îl lăsa în grija autorităților.
Nu-și lua ochii de la mine. Și am închis ușa.
Până și eu știam că va fi mai în siguranță așa.
Am încercat.
Să-l revăd.
Mi-au zis că Elias nu vrea să aibă de-a face cu mine.
Soții Morley...
De ei vorbesc.
Nu-i bag vină.
Vrei să-l vezi?
Cum e?
Deștept.
Și singur.
Mă vor găsi, înțelegeți?
Și vă vor ucide.
Așa că, orice ați avea de gând, dați-i drumul odată!
Nu vorbesc.
Nu torturăm oameni, domnișoară agentă!
Îi educăm.
Hasan!
Dacă mă mai provoci, îți smulg Șira aia!
- Du-te dracului! - Calmează-te!
Ridicați-o!
Mișto prieteni ai, Defoe!
Bine.
Nu mă privi așa!
- E omul lui Mannix. - Poate, dar... am încredere în ea.
Și poate că de asta o să mori.
Reacția ta la ce urmează să-ți arăt va hotărî dac-o sfârșești aici sau nu.
Nu ești primul detectiv care găsește corpul lui Defoe.
Ați fost patru.
Inspectorul Hillinghead, în 1890.
Agentul Whiteman, în 1941.
Și eu.
Agenta Hasan.
În 2023.
Ai fost polițistă?
Ancheta de acum 30 de ani m-a condus...
la acest băiat.
Elias Mannix.
Avea 15 ani.
Îl cunoști.
A ajuns comandantul Mannix.
Guvernanții zic că nu au găsit teroristul. Mint. Ei înșiși au făcut-o.
Elias a detonat bomba.
L-am văzut cu ochii mei.
E călător în timp.
Vrea să se întoarcă în anul 1890 ca să înființeze o sectă.
Secta va isca un șir de evenimente
care vor duce la bomba detonată de versiunea lui mai tânără.
Vor prelua puterea și vor clădi societatea de acum,
în care toată lumea e iubită.
Trăim în utopia lui Mannix, drogul lui.
E clădită pe leșurile a 500.000 de oameni nevinovați.
E de ajuns să se întoarcă în anul 1890 și să provoace același lanț de evenimente.
Sir Julian, mulțumesc că ai venit!
Scuzele mele!
Eu... Te rog!
E ceva mai liniște în biroul meu.
Avem o fotografie din seara crimei
cu silueta unui om pitit într-o firidă, aproape de locul unde zăcea victima.
Amprente pe felinar.
Una e a mea.
Am stins felinarul auzind că vine cineva.
Mă puteam ascunde doar în firidă.
Mi-am pierdut puțin cumpătul. Ai înțelege dacă ai vedea așa o grozăvie.
- Recunoști că ești dumneata? - Negreșit!
William, ești amabil să ne aduci niște ceai?
Ceai?
- Trimit pe cineva. - Prefer să-l aduci tu.
Se va înfuria.
Aș arăta mai mult tact în locul dumitale, sir Julian.
Dacă ai venit și schimbi placa, pesemne că ești speriat.
Arăți mare curaj în fața mea!
Deocamdată.
Îți voi spune totul de-a fir a păr, Alfred.
Adevărul gol-goluț.
Te va înmărmuri.
Dacă încerci să mă speli pe creier, pierzi vremea.
- Comandantul Mannix n-ar... - E adevărul.
Am găsit un disc în anul 2023.
Mannix a făcut sute de înregistrări. Într-una îți rostește numele.
Iris Maplewood.
A zis că vei fi importantă. M-am întrebat mult timp de ce.
Mannix crede că ai un rol de jucat, indiferent de știi sau nu.
Vreau să aflu dacă ești cu noi sau împotriva noastră.
Dacă ești cu noi, ne poți ajuta să-l oprim pe Mannix.
Asta e...
cea mai mare bazaconie pe care am auzit-o vreodată.
Duceți-o la Gâtlej!
Bine. Fiți atenți!
Am descoperit dovezi noi care sugerează că lui Lee Cozens i s-a pus în cârcă
omorul bărbatului găsit în portbagaj când a murit Farrell.
Prin urmare, redeschid cazul.
Toate pistele trebuie reevaluate rapid.
La treabă!
Charlie, ce faci?
- Am o urgență. - Ține-te, June!
- Sunteți pregătite? - Ciuliți urechile!
Monitorizăm toate apelurile din secție. Charlie le va asculta.
Vreau să știu de la ce birou sună și pe cine. Din ordinul lui Calloway!
Am un apel. Centrala!
- Apel la 456-577. - Fac legătura.
Harris sună la Medicină Legală.
Vreau raportul autopsiei cadavrului chior din portbagaj.
- Iarăși? - Boul ne trimite după cai vezi pe pereți.
Alt apel aici!
Centrala!
- Apel la 565-4444. - Fac legătura.
E Kathleen Squires. Nu știu numărul, dar 565 e interiorul primarului.
Cu cine doriți?
Ești iubit.
Nu închideți!
Da?
Whiteman i-a zis lui Calloway că nu Cozens e ucigașul.
Calloway a redeschis cazul și a mobilizat brigada.
Gata. A închis.
- Mai doriți o cafea? - Trebuia să fi venit la mine.
- Duceți-o în arest! - Da!
Îmi pare rău!
Charlie, te rog! A spus că-mi va ucide fiul.
O să-l protejăm, promit! De dragul lui Esther... Cine e?
Știu doar că e interiorul unei bănci. Harker & Co, din centru.
Nu-i Vestul Sălbatic. Dacă o vezi, o chestionez regulamentar. Clar?
Bun-venit la banca Harker, domnilor! Cu ce vă pot ajuta?
Suntem inspectorul Calloway și agentul Whiteman.
- Îl căutăm pe director. - Din ce motiv, vă rog?
Căutăm o cotoroanță snoabă, unsă cu toate alifiile. Ai văzut-o?
...jos, la seif.
Se pare că e cel mai sigur adăpost din Londra.
Prea bine.
Cu siguranță e mai curat decât într-o stație de metrou jegoasă...
Ea e!
Sunt directoarea băncii. Cu ce vă ajut?
Cercetăm un șir de crime.
Bănuim că e implicată o persoană din centrala telefonică a băncii.
Centrala noastră telefonică? Sigur?
Dacă-mi permiteți, aș începe cu câteva întrebări.
Poftiți!
Ține-ți firea, Whiteman! Fii cuminte!
- Iertare, domnule. - Pentru ce?
Croșeul de dreapta.
Toată lumea la podea!
Mișcă! Hai odată!
Avem de vorbit.
Ești iubită!
Am fugit de acasă la 15 ani.
Peste câțiva ani, am cunoscut un băiat. Zicea că-l cheamă Danny.
Mă făcea să râd... Ne-am îmbătat.
Două luni mai târziu, testul de sarcină a ieșit pozitiv...
Toți mi-au zis să nu păstrez copilul, că n-aș putea vedea de el,
iar eu știam că ar fi fost singurul lucru doar al meu pe lume.
Înțelegi?
Așa că am dat de urma lui Danny.
N-a fost ușor și...
E bogat.
Cine ar fi bănuit?
Danny e strănepotul unui bancher mort.
Trăia dintr-un fond fiduciar.
Când i-am spus că-s însărcinată,
m-am trezit că vorbesc cu o droaie de avocați.
Credeau că umblu după bani.
Și Danny a dispărut.
- Mersi! - Când a venit pe lume copilul...
nu l-am putut privi.
Mi-era frică.
Că se va uita la mine și...
va vedea ce mizerii zac în sufletul meu.
Și că n-ar ști...
N-ar ști că-l iubeam.
Și chiar îl iubeam. Ca pe ochii din cap.
Sarah, bancherul despre care vorbeai...
se numea Julian Harker, nu?
Da. Cum ai știut?
I-am cercetat arborele genealogic și nu apare niciun Daniel Harker.
Nu. Danny nu era... A luat numele de familie al mamei. Barber.
Barber?
Spune-mi că nu e el!
- Ești sigură? - Da.
Rahat!
Ești bine? Ai vârât degetu' aiurea ca proasta?
Te-ai ofensat?
Da, a fost o greșeală.
O pup pe Sarah!
- Cum ai... - Pe curând!
Barber e la birou?
Bună! Mă interesează un deținut transferat astăzi. Elias Mannix.
Chiar încercam să aflăm ce se întâmplă cu el.
- Trebuia să fi ajuns. - Cum așa?
L-a luat agentul Daniel Barber.
- Bun. - Dar nu dăm de el.
Directorul să mă sune imediat!
- Deci? - Nu se știe unde sunt. Rahat!
Stai! Hasan!
Haideți odată!
Mai crezi că te spălăm pe creier?
Defoe! E vremea să-i demonstrezi.
Acum trei ani, când studiam particula Deutsch,
am detectat o anomalie la nivel de neutrino.
Sfida toate legile fizicii pe care credeam că le înțeleg.
Știam doar că, apropiindu-mă de sursă,
s-a petrecut ceea ce vei vedea acum.
Dumnezeule!
Un decalaj temporal.
Ființa se scindează în mai multe stări temporale.
Călătorește în timp în mod natural.
Știința nu poate să explice fenomenul. Poate nu suntem pregătiți să-l înțelegem.
Anomalia de la 110 m sub pământ... Asta vrea Mannix.
Taina călătoriei în timp.
Mannix te-a mințit. I-a ucis pe toți acei oameni.
Spune-mi dacă simți că vomiți! Așa e prima oară.
- Spune-mi dacă simți că vomiți... - Mi-e bine.
Mannix revine în 1890 prin Gâtlej.
Atunci începe bucla și își scrie singur cronologia vieții.
Am încercat s-o întrerupem, dar am dat greș repetat.
Nu-l putem opri.
Nu l-am putut ucide și am vrut să distrugem Gâtlejul.
L-am îngropat, l-am bruiat.
- Nu merge. - Taci! Nu...
Pot cel mult să-i secătuiesc energia, ca să-l slăbesc.
Împresurat de energie întunecată, e inutilizabil.
Dar nu va ține mult. Mannix vine după el și îl va folosi.
M-am văzut murind.
Nu e cu putință.
Ba e aievea, Iris!
Dacă-i adevărat ce spuneți, dacă s-a petrecut deja, ați pierdut.
Nu-l puteți opri.
Vei muri. Mannix se va întoarce în timp.
Să zicem că ați reuși. Ce ar urma?
- Vrem să salvăm victimele bombei. - Ce se alege de oamenii vii în prezent?
Nu știți.
Nu.
Vreți doar să faceți tot praf, ca orice teroriști.
Mi-aș redobândi fiul.
Te rugăm, Iris!
E nevoie de tine.
M-ați înțeles greșit.
Nu sunt cu voi.
I-ai condus aici? Hasan!
Trebuie să te scoatem de aici. Defoe, mișcă! Imediat!
Legați-o!
Nu! Vă rog!
Am găsit-o, domnule! E în siguranță.
Detective!
- Ți-au făcut vreun rău? - Nu, comandante.
Bravo!
Arată-mi ce-ai găsit!
Te preocupă ceva?
Nu, comandante.
- Ce ți-au împărtășit? - Niște fantezii paranoice, domnule.
Spune-mi totul! Precis.
Au spus...
Au spus că ai detonat bomba din '23.
Iar chestia asta, Gâtlejul, orice ar fi,
cică este cheia.
„Fantezii paranoice”...
Vrei să știi ce făceam pe Longharvest Lane?
Așteptam un miracol.
Și miracolul s-a produs. M-a încredințat că eram pe calea cea bună.
O cale către lumi noi.
Oamenii se trezesc în fiecare zi aici. Și-n acea clipă își amintesc cătușele.
Sunt prizonieri fără ca măcar să știe.
Alfred, și tu ești încătușat. Oricine o poate vedea.
Mă tem că nu înțeleg.
Când îngenunchezi la Dumnezeul tău,
crezi că-ți va ierta minciunile dacă-i persecuți pe alți fățarnici?
Jur că voi lupta întreaga viață ca să vă dau în vileag.
Pe toți.
Și nu mă voi opri
până nu va ieși la lumină adevărul despre voi.
Nu-ți amintești prea bine ce s-a petrecut
la ședința de spiritism.
Ce-i asta?
Mărturisirea ta că ai ucis.
Mai am destule.
Printr-un truc de-al cioclilor,
un mort devine iubitul părăsit al unui polițist.
Nu vreau să pedepsesc sau să dau în vileag latura ta ce merită scoasă la lumină.
Faptul că-l iubești pe Henry nu e o crimă.
Nici un păcat.
Dragostea e singura ta slăbiciune.
Pune-i crima în cârcă lui Henry Ashe!
Fă-l țap ispășitor, iar tu și familia ta veți avea un viitor.
Altminteri, pozele astea te vor distruge.
Adevărul și-a găsit locul.
Ceaiul e delicios. La atât se pricepe Paxman.
Nu l-am ucis eu.
Habar n-am cine a făcut-o. Nu am știut niciodată.
Să știi că tatăl meu a fost polițist.
Inspectorul Alfred Hillinghead.
Îi semeni.
Avea o încăpățânare orbească.
M-ai adus în sinagoga voastră.
Cauți răspunsuri pe care Dumnezeul tău nu ți le poate da.
Poate vede ceva prin gaura ce ți-o voi face-n țeastă!
- Nu mă poți ucide. Încă nu e vremea. - Nu e vremea?
Ia să vedem dacă-i așa!
Șase camere, un cartuș.
- De ce a trebuit să moară Esther? - Îți simt durerea.
Dar niciun răspuns nu te-ar alina.
Dacă tu n-ai mers până la capăt, a căzut în sarcina mea.
N-aș fi ucis-o!
Ce tânăr și sigur pe tine ești!
Ai fost mai aproape s-o faci decât vrei să recunoști.
- De ce era corpul ăla așa important? - Și tata pus întrebarea asta.
Nu i-a ajutat cu nimic.
Gândește-te! Cât vrei?
Cincizeci de mii? O sută?
Spune! Nimic nu e cu neputință. Mergem acum la bancă.
Poți fugi... Așteaptă... Stai!
Știi ce se întâmplă acum. O fi în camera asta sau în următoarea?
Ți-am spus.
- Aveam nevoie să se închidă cazul. - Cine anume?
- Desfă cătușele și îți explicăm! Te rog! - Era doar o fetiță!
Aș fi făcut-o să dispară. N-avea de ce să moară.
Aveam prea multe de pierdut.
N-am vrut s-o omor.
Karl... Crezi că mi-a făcut plăcere?
- Te-am face om bogat... - Poartă-te ca un polițist, Whiteman!
- Nu poate să scape, Calloway! - N-o las eu.
A mărturisit. Am auzit fiecare cuvințel.
Ești arestat pentru omorul lui Lee Cozens și George Ackroyd.
Dumneata, pentru Esther Jankovsky.
Voi atârna zâmbind în ștreang știind că o să crapi după mine!
Calloway, ți-am zis să aștepți întăriri!
- Domnule? - Dă-mi pistolul!
- Scoateți-i cătușele! - Da!
E arestată. A ucis un copil de 11 ani.
- A mărturisit, sunt martor! - Păcat.
Calloway!
Ești iubit.
Bună, mamă!
Barber!
Barber?
PENTRU SHAHARA
ASCULTĂ
Bună, Shahara! Sunt Elias.
Dacă-mi amintesc eu bine, asculți asta în apartamentul tatei.
Îmi amintesc vizita ta în închisoare de azi de parcă a fost ieri.
Suntem unul pentru celălalt duhurile trecutului, prezentului și viitorului.
E greu de înțeles, nu-i așa?
Dar un lucru știu cu siguranță.
Ne vom mai întâlni.
Subtitrarea: Irina Para