Ho té tot preparat.
Quants en queden?
Només un, després d'aquest.
Gràcies, Mullins.
Gravació 2-5-5.
Hola, Shahara.
Soc l'Elias.
Som els fantasmes del passat, el present i el futur l'un per l'altre.
Costa d'entendre, oi?
Però sé una cosa amb certesa.
Ens tornarem a veure.
NOVA SCOTLAND YARD
El 14 de juliol tot canviarà per a vostè.
La ciutat i els que alimenten la seva cobdícia seran eliminats.
Moriran 200.000 persones amb la primera ona explosiva.
La següent tempesta ígnia matarà el doble de gent
i la pluja radioactiva, el doble.
El caos de després revelarà que els dirigents
són uns paràsits egoistes.
Construïm un futur que li prometo que valdrà la pena.
El 14 de juliol
hi posarà de la seva part, Shahara,
la més important de totes.
Ningú ho podrà evitar.
Ja és història.
El 14 de juliol és avui.
La veu de les gravacions és del financer Sir Julian Harker,
que va morir el 1941.
Era el fundador del banc Harker i cia
i va ser el líder d'una secta apocalíptica que encara existeix.
L'inspector Barber, el meu cap, era el besnet d'en Harker.
Sé que en Barber és el pare de l'Elias Mannix,
a qui en Barber va treure de la presó. No els han vist més.
Segons l'Elias Mannix, aquesta secta
volia detonar una bomba, "una cosa mai vista."
M'ho va dir.
Són el Grup Antiterrorista.
És el seu terreny, una amenaça nuclear.
Sergent,
si això es va gravar el 1941,
quatre anys abans que Hiroshima,
està clar que és una enganyifa.
Ha sentit el missatge. Ha dit que era avui, ara!
- Què hem de fer? - Cagar-se de por!
El que em preocupa és que en Barber hagi segrestat el noi.
Ei!
Soc aquí.
S'imagina el temps, els calés i la coordinació que caldria per a això?
Serien anys de planificació.
Això és el que vull dir. Ho van gravar el 1941.
No es pot amagar una bomba nuclear en un cobert 80 anys.
Caldria un laboratori amb revestiment de plom, un equip i manteniment.
Al mig de Londres? Impossible.
I a sota?
A sota?
Ei! Policia.
Aquesta clau, que li sona?
És d'una caixa forta o no?
És d'una caixa nostra molt antiga.
D'on l'ha tret?
S'ESTÀ BUSCANT
Què? Què passa?
Verge santa.
És la Srta. Hasan, resident a Spencer Drive 15, Whitechapel?
És al seu nom des del 6 de maig de 1941.
- Hòstia. - Un moment.
Què carai...?
És la part més antiga de l'edifici.
Perdoni per la llum.
És la caixa forta.
El forat del pany.
Tingui.
Collons!
No contesti.
Ho he de fer.
Encara no han acabat amb mi.
Hasan...
- Merda. - Que fort!
Hola, Shahara.
Sap el que m'encanta de vostè?
Sempre és a la boca de l'huracà. Mai evita el perill.
Però ara la bomba està activada.
Qui té el detonador?
Crec que ja ho sap.
Va.
Té por, està fet un embolic i vostè l'ajudarà a fer un pensament.
Vagi sola cap a l'oest per la A40 fins que li torni a trucar.
Vinga, ràpid!
Les claus.
- Vinc amb tu. - No, ha dit sola.
Impossible.
Sé que t'he tractat amb duresa. Et crec al 100 %,
però no et perdré de vista.
Sortiu d'aquí! Tothom, fora!
- Porti'l a dalt. - Senyor, endavant.
Sortiu i deixeu-ho tot com està.
Tothom fora!
S'ha trobat una bomba de la II Guerra Mundial en una inspecció.
...ha aparegut en una caixa forta del banc Harker.
NÚMERO ANÒNIM
Soc la Hasan.
Espero que t'afanyis.
M'hauries d'agrair que t'hagi tret del Dodge.
Vull parlar amb l'Elias.
Ja ho faràs.
Ho fem per això. Tu, espera't.
Ets fonamental en això, Shahara.
Sempre ho hem sabut. Ets qui l'ajudarà a decidir.
Aquest país sabrà que l'estimen. Serà preciós.
T'ho hauria d'agrair jo.
Ara vull que vagis a un lloc maco i tranquil.
Al moll Wells, a la ribera del riu.
Tu sola.
Si veig algú més, premerem el botó.
Tu sola.
Repeteix-ho.
Jo sola.
Has de treure de Londres en Jawad. És molt greu.
Ves a ca la tieta Saffy. Promet-me que hi aniràs ara.
Sisplau, us estimo als dos.
No, Shahara, un mo...
Ens podem refiar que el Barber no detonarà la bomba?
No, però ara mateix no tenim més remei.
Mira, jo conec aquest noi. No crec que en sigui capaç.
No et sembla?
El faré desistir.
No tenim cap més pla. Només quedem nosaltres.
Merda.
Hòstia.
Au, vine.
Perdona'm per no fer-te costat, però ara soc aquí.
És la teva decisió, només teva.
Tu tries, Elias.
És l'únic que et demanarem.
Acosta't.
Mira, és el detonador. El veus?
Tries tu.
Ens vas deixar els discs.
Em vas dir que havies de patir i veure el món des de la cuneta.
Només vull que trobis la felicitat.
Necessitàvem el teu dolor com a catalitzador,
l'espurna que engegaria tots aquests esdeveniments.
M'entens?
No.
T'ho estic dient. No soc com et penses.
Ja ho entendràs.
T'ajudaré a complir el teu somni.
I la Hasan et donarà la clau.
Aixequi els braços.
Cap allà.
Tens valor venint fins aquí, Shahara.
Elias, et trobes bé?
Està bé.
Fem una excursió com a pare i fill, en vaixell.
Què pot anar malament?
Va, seu davant de l'Elias.
Ara, finalment,
depèn de vosaltres.
Com havia de ser.
Senyor!
Hosti.
Elias, és el seu joc, no el nostre.
Dona-me'l i s'acabarà tot.
Si prems aquest botó,
morirà un fotimer de gent.
No crec que siguis tan malvat, és que... no m'ho crec.
Ningú t'ha de dir què has de fer. Només ho pots decidir tu.
Cap patiment pot justificar això.
Tu no ets així.
Perdona'm.
- No ho facis. - Tranquil·la.
Comporta't.
Molt bé, ja ha dit la seva. Ara et toca a tu.
Aquesta...
és l'última gravació de Sir Julian Harker.
I és per a tu, Elias.
- Ho sé de bona font. - T'enganya, Elias.
És mentida. Et manipulen.
I si ho decideix ell?
Al capdavall, has escoltat el teu disc i t'ha dut fins aquí.
He viscut la teva vida, Elias.
Assegut en aquell vaixell,
amb el cor a cent per hora, el mateix que batega dins meu.
Algun dia, seuràs on sec jo ara
i gravaràs les mateixes paraules
el 1941.
Des del principi, t'han rebutjat,
tan ta mare com ton pare.
Has carregat amb aquesta desgràcia molt de temps.
Com si fos culpa teva.
I continuaràs estant sol
tret que facis el que cal fer.
Llavors t'estimaran.
Ei.
Quan sigui l'hora, passaràs a una nova era,
un nou món, on hi ha llibertat i l'amor ho serà tot.
Tornaràs al 1890
i viuràs la meva vida com a Sir Julian Harker.
Trobaràs la felicitat.
Una vida de calidesa en comptes de fredor.
Et convertiràs en mi i renaixeràs com a tu mateix
un cop rere l'altre.
Tota la teva vida,
el teu dolor,
la teva ràbia,
tot ha desembocat en aquest moment.
Prem el botó, Elias.
Prem el botó, recorda que t'estimen.
Recorda que t'estimen.
Recorda...
Tu tries, Elias. No te l'escoltis.
...que t'estimen. Recorda...
- Sisplau, Elias! - que t'estimen...
Ei!
Papa! No!
No.
- No el disparis! - Aparta't!
No!
Espera't, per favor.
El món és teu, Elias.
No...
Elias...
Elias, dona-me'l.
Elias, tu no el vols.
T'ho prego.
No...
Continua amb la desactivació.
Tic, toc, tic, toc.
Ja falta poc, professor.
Vostè sap molt bé com s'acabarà.
I la Shahara.
Gairebé no ens reconeixem, oi?
No oblidaré mai com em va ajudar.
I no em perdonaré per no haver-la matat.
L'Elaine i l'Andrew em van prometre aquest moment.
Jo em vaig prometre que recordaria que m'estimaven.
He construït un món en què tothom també ho sabria.
Encara m'espero.
Però a través d'allò, el trobaré jo mateix.
La trobaré i aquell amor es convertirà en aquest món.
L'hi ha preguntat, Maplewood?
Li ha preguntat si ell va matar mig milió de persones, inclòs el meu fill?
Mira-la a la cara, Elias.
Digues-li que no.
Va ser vostè?
Sí.
I ho faré un altre cop.
Aturi's!
Es pot saber quan n'aprendrà? No ho pot aturar!
Has fet el teu paper i ara jo faré el meu.
Ets la mare d'aquest món, Shahara.
I jo, el pare.
No, Hasan!
1890, prepari la Gola.
No.
M'haurà de matar.
No, apunti-la al cap.
Sap que morirà però no sap què li passarà a ella.
Depèn de vostè.
Obri la Gola o li prometo que ella morirà.
Deixo aquest futur, el nostre món,
a les teves mans,
Iris.
Recorda-ho: no busques el canvi,
és el que tems.
La bomba ens va prendre coses però també ens en va donar.
Crec que, en el fons, ho saps.
M'entens?
Sí... comandant.
Recorda que t'estimen.
Tu sí que saps fer esperar un home.
Has fet que en Harker confessi?
Diu que t'incrimini per l'assassinat.
Quin disbarat, no ho poden fer.
El fill del comissari és la meva coartada.
No, ha signat un declaració jurada per negar que era amb tu.
L'hi he obligat.
Què podia fer? La Charlotte i la Polly...
I...
has vingut a arrestar-me.
Vinc a dir-te que fugis.
Henry.
Ja no tens temps, marxa!
Pots anar on vulguis i viure...
- Ens hi enfrontarem! - No.
La teva obstinació et matarà!
Tindràs tothom en contra.
No et creuran. Et mataran a la presó abans de ser un màrtir.
Creus que s'acabarà tot si marxo de Londres?
Pots deixar de fotre'm, però ells et fotran a tu, covard fastigós!
- És el que ets. - Henry.
- Sempre ho has sigut. - Hòstia Santa, fuig!
Et mataran.
No viuré amb les mans tacades de sang teva.
La teva esperança i la teva llum seran malaguanyades.
No te'n sortiràs.
Corre.
No et deixaran tranquil.
La teva vida tampoc valdrà la pena.
Vine amb mi.
He d'acabar amb això.
En Calloway era bon home.
És una llàstima. Té les teves empremtes i no les meves.
I has apuntat a una pobra dona de 68 anys,
amb testimonis.
- No és probable que siguis innocent. - Aquella bandarra va enverinar la nena.
Aquella bandarra és ma mare.
Lògic.
T'has de decidir.
Et puc acusar d'assassinar en Calloway i la resta,
inclosa la nena.
Et penjaran, tros de merda.
O bé m'escoltes el que et vull dir
i faré desaparèixer la pistola.
Per què?
M'ha dit la màxima autoritat que encara tens una missió.
M'ho ha dit la bardissa ardent.
És hora que et posem al corrent de tot això.
Et sona?
Aquestes fotos són de fa 50 anys.
Què és, això? Una broma poca-solta?
Per qui em pren?
Per un home que busca la salvació on no toca.
Els ideals momentanis que ens imaginem...
no són el mateix que realment anhelem de tot cor.
Aprofita els nostres coneixements.
Podríem gravar el teu nom a la porta del despatx demà.
"Inspector Whiteman."
Guaita, quina ànsia.
No te n'has d'avergonyir.
No ens importa que tinguessis escrúpols amb la nena.
Ho va decidir vostè?
No, vostè, no.
És un manat que trepitgen com volen.
Qui mana de veritat, Hayden?
Vull parlar amb qui mana de debò.
Com vulguis.
Mon pare va dir que vindries.
Hodges, informi la casa Harker que anem cap allà.
Sí, senyor.
Es pensa que em coneix, senyoret?
Que em pot temptar amb el despatx o una feina de merda?
Jo no soc així.
Pel que fa a la bardissa ardent, la vull apagar.
Aniré a saludar el papa.
Per en Calloway.
POLICIA METROPOLITANA DE LONDRES
DECLARO QUE ÉS LA VERITAT ABSOLUTA
Aquí dins té tot el que cal per atrapar-lo.
Ja era hora.
Deixi'l allà.
El cas queda tancat.
Ja tornes a plegar d'hora? T'ho prendràs per costum?
Renta't, la Polly ha de marxar. Li han dit...
Para de tocar, Polly.
Que paris!
Però què tens?
El que t'he de dir és...
No és just que et...
Polly, ves-te'n a l'habitació.
No, em quedo.
És pel periodista?
Tan aviat el vas veure entrar...
T'ho vaig notar a la cara.
- Charlotte... - No, sisplau.
Sempre t'has sentit així?
He intentat ser qui volies que fos.
Has estat sincer?
I tant, que sí.
No ho dubtis mai.
El meu amor per tu i la Polly és sincer.
Però és que...
sempre hi havia una altra cosa...
igual de sincera.
Encara que no ho volgués.
Alfred, què passa?
Obri, Hillinghead!
Pare, hi ha policies a la porta.
Obri ara mateix!
He comès un assassinat.
- Policia! - He mort un home.
- Tu no ho faries mai! - Doncs sí.
O esbotzarem la porta nosaltres.
No has sigut tu, m'enganyes.
- Sempre sé quan dius mentides. - Polly.
Tu no has sigut!
El seu marit és un assassí, Sra. Hillinghead.
Llegeixi la confessió que ha signat.
L'has signada tu?
Queda arrestat per assassinar un home a Longharvest Lane...
Em sap greu.
...la matinada del 10 de setembre, l'any de nostre Senyor, 1890.
Les manilles.
No, Alfred.
Menteix, no ha sigut ell! Pare!
- No! - Pare!
Som-hi.
Pare!
No, Alfred!
Mare!
Alfred!
- En què el puc servir? - Busco l'amo.
Té un llum encès, però hauria d'estar apagat.
Atreu els nazis com si fossin mosquits.
Que els fotin, mestre, m'entén?
Apagaré el llum de seguida, gràcies.
No se'n deslliurarà tan fàcilment.
Sap què? El multaré.
Se'n va anar dolçament.
De ver...
Així que és vostè.
Es deia Esther,
i tenia onze anys.
No es mereixia morir.
Es pensa que em prendrà la vida?
La va matar vostè.
No pot viure més...
No, fa tard.
S'ha acabat.
Quedi's quiet, Whiteman!
El detinc per assassinat.
Defoe!
Només quedem nosaltres, Iris.
Tira-la.
No m'imaginava que em dispararies tu.
No cal que ho facis.
De debò que no.
El podria seguir.
Per aturar-lo.
Ho intentaré.
El lliure albir no existeix.
És una il·lusió.
Puc trencar el bucle del passat.
Ei! Defoe!
Quiet!
Per en Gabriel Defoe.
No va deixar un gran llegat.
Gabriel, per favor.
No m'hi obliguis.
Agafa'm si pots.
Ja m'has agafat.
Agafa'm si pots.
Ja m'has agafat.
Tot ha sigut endebades. Ja podem tornar a casa?
Encara no, però... on sou ara?
A Deptford.
Et dic que fugiu de Londres i encara sou a Deptford?
És que no tinc carnet.
Cal definir què és una emergència.
Aneu a un hotel fins que us digui que no hi ha perill, entesos?
Sí, però que el pagui la poli.
En Jawad vol xerrar amb tu.
- Mama. - Hola, rei.
Perdona'm per haver-te espantat. No passa res, sents?
Quan tornarem a casa?
Ben aviat hi serem tots junts i et faré una abraçada i un petonàs.
D'acord, t'estimo.
Jo també, rei.
Moltíssim. He de penjar, tresor.
Hola.
Escolta.
Fes-me un favor.
He demanat tornar-te a la presó jo mateixa.
M'han dit que sí.
Si és que ho vols.
Creu que en Barber era mon pare?
Ta mare m'ha dit que sí.
Llavors és viva?
Ma mare.
No vull que em vegi a la presó.
On és la pilota?
Sarah? Soc la inspectora Hasan.
És aquí, al cotxe.
Sarah, obri la porta.
Hola, Sarah. La vol veure abans de marxar.
No puc, ho sento.
No l'hi pot fer, això. Ja ho sap.
No sé què dir-li. Perdoni, em sap greu.
Anirà a la presó.
Vegi'l ara que encara és lliure.
No puc.
- Necessita sa mare. - Que no puc.
Digui-li que em sap greu, però no soc el que necessita.
Sarah!
No l'hi pot fer un altre cop!
Sarah!
Tu tries.
Merda.
Està connectat a un mòbil.
Un altre detonador.
Sarah, és fill seu!
No l'hi torni a fer!
- Ei! - Deixa'l.
- Què feu? Pareu! - Li ha pres el mòbil.
- Elias! - No et moguis!
Tenien raó sobre mi!
Recordi que l'estimen!
Recordi que l'estimen.
16 DE SETEMBRE DE 1890
Ho vull saber!
Tilly, ves a buscar el pare!
En quin any som?
Què?
En quin any som?
Subtítols: Cristina Casas Peregrina