Allt är klart för er, sir.
Hur många är det kvar efter den här?
Bara en till efter den här, sir.
Tack, Mullins.
Inspelning nummer 2-5-5.
Hej, Shahara.
Det är Elias.
Vi är varandras spöken i dåtid, nutid och framtid.
Det är svårt att förstå, va?
Men en sak vet jag med säkerhet.
Vi kommer att träffas igen.
För din del kommer allt att förändras den 14 juli.
Den här staden, och de som möjliggör dess girighet,
kommer att utplånas.
200 000 kommer att dö i den första explosionen.
I den efterföljande eldstormen fördubblas antalet
och nedfallet fördubblar siffran igen.
Kaoset som återstår kommer att avslöja den härskande klassen
och vilka egennyttiga parasiter de är,
och bana väg för en framtid
som jag lovar är värt väntan.
Den 14 juli kommer du att spela din roll, Shahara.
Den viktigaste rollen av alla.
Det går inte att stoppa.
Det är redan historia.
Den 14 juli. Idag.
Jag är säker på att rösten tillhör Julian Harker,
som dog 1941.
Han grundade Harker & Co. Bank
och var ledare för nån slags domedagssekt.
Båda existerar än idag.
Kriminalkommissarie Barber, min chef, var Harkers barnbarnsbarn.
Och jag tror att Barber är far till Elias Mannix,
som Barber hämtade i fängelset igår och de har inte setts till sen dess.
Elias Mannix sa att sekten
planerade att detonera en bomb "som du aldrig har sett tidigare".
Ni bekämpar terrorism.
Det är ert område. Det kan vara ett kärnvapenhot.
Inspektören, om det här spelades in 1941,
så är det fyra år innan Hiroshima.
Det är en bluff.
Du hörde meddelandet. Han sa att det var idag. Nu!
- Vad vill du att vi ska göra? - Agera!
Det som gör mig nervös är att Barber hjälpte Mannix.
Du!
Jag är här.
Inser du
hur mycket tid, pengar och samordning som krävs för att göra nåt sånt här?
Vi snackar år av planering.
Det är min poäng. Det spelades in 1941.
Man gömmer inte kärnvapenbomb i sitt skjul i 80 år.
Man behöver ett högsäkerhetslabb,
blyväggar och ett team som underhåller den.
Mitt i London? Det är omöjligt.
- Under jorden, då? - Under?
Du! Polisen.
Känner du igen nyckeln?
Är det en valvnyckel? Ja eller nej?
Den är från våra äldsta valv. Hur fick du tag på den?
SÖKER...
- Vad är det? - Herregud.
Är du miss Shahara Hasan på 15 Spencer Drive i Whitechapel?
Valvet har stått i ditt namn sedan den 6 maj 1941.
- Fan! - Vänta.
Vad i helvete!
Det här är den äldsta delen av byggnaden.
Jag beklagar belysningen.
Här är ditt valv.
Nyckelhålet är där. Du får öppna.
Fan!
Svara inte.
Jag måste.
De är inte klara med mig än.
Hasan...
Fan! Herregud!
Hej, Shahara.
Vet du vad jag gillar med dig?
Du är alltid i stormens öga. Du har aldrig undvikit det.
Tyvärr är bomben aktiverad.
Vad gäller den som kan trycka av så vet du vem det är.
Kom igen.
Han är rädd och förvirrad. Du ska hjälpa honom att bestämma sig.
Kör västerut på A40 tills jag ringer igen. Ensam.
Kör. Nu!
- Nycklarna. - Jag följer med.
- Han sa bara jag. - Glöm det.
Jag var hård mot dig men jag tror dig,
och släpper dig inte ur sikte.
Utrym rummet! Ut, allihop!
- Ta med honom upp. - Gå, sir.
Lämna era skrivbord som de är.
Ut, allihop!
Det fanns en odetonerad bomb från andra världskriget som upptäcktes.
Den var gömd i ett valv på Harker Bank.
OKÄNT NUMMER
Det är Hasan.
Hoppas att du är snabb.
Du borde tacka mig för att du kom undan.
- Jag vill prata med Elias. - Det kommer du att få göra.
Det är därför vi gör det här. Vänta.
Du är en viktig del av det här, Shahara.
Vi har alltid vetat det. Du är den som ska hjälpa honom att välja.
Landet kommer att veta att det är älskat. Det kommer att bli vackert.
Jag borde tacka dig.
Nu vill jag att du kör till en vacker och sömnig liten plats.
Den heter Wells Pier, precis vid floden.
Bara du.
Om jag ser nån annan, trycker vi på knappen.
Bara du.
Säg det.
Bara jag.
Du måste lämna London med Jawad. Det är allvarligt.
Åk till faster Saffy. Lova att du åker nu.
Snälla. Jag älskar er.
Shahara... Vänta.
Kan vi lita på att Barber inte detonerar bomben?
Nej. Men vilka alternativ har vi?
Jag känner honom. Jag tror inte att han har det i sig.
- Inte? - Låt mig övertala honom.
Det finns ingen reservplan. Det är bara vi.
Fan.
Kom hit.
Förlåt att jag inte var närvarande, men jag är här nu.
Det här är ditt beslut.
Ditt val, Elias.
Det är allt vi kommer att be dig om.
Kom.
Det här är detonatorn.
Det är ditt val.
Du gav oss skivorna.
Du sa att man måste lida och se världen när den är som sämst.
Jag vill bara att du ska finna lyckan, Elias.
För vi behövde din smärta som katalysator,
för att få allt det här att inträffa.
Förstår du?
Nej.
Jag är inte vad du tror att jag är.
Du kommer att förstå.
Jag ska hjälpa dig att förverkliga din dröm.
Hasan kommer att ge dig nyckeln.
Upp med armarna, tack.
Gå in där.
Det är modigt av dig att komma hit.
Hur mår du, Elias?
Han mår bra.
Det är vår första far och son-utflykt och det är en båttur.
Vad kan gå fel?
Sätt dig mittemot Elias.
Och nu, äntligen, över till er två.
Som det är tänkt.
Sir!
Herregud.
Elias, det här är deras spel, inte vårt.
Ge den till mig, så är det över.
Du! Om du trycker på knappen,
så dör många människor.
Jag tror inte att du har den ondskan i dig.
Ingen ska säga åt dig vad du ska göra. Bara du får bestämma.
Ingen smärta kan rättfärdiga det.
Det här är inte du.
Förlåt. Jag beklagar.
- Gör det inte. - Ta det lugnt, Shahara. Var juste.
Hon har fått prata. Nu är det din tur.
Det här är den sista skivan som sir Julian Harker gjorde.
Den är till dig, Elias.
- Det är han själv som pratar. - Han ljuger, Elias.
- Det är fejk. - Varför låter vi inte honom bedöma det?
Du lyssnade ju på din skiva, Shahara. Den förde dig hit.
Jag har levt ditt liv, Elias.
När du sitter på båten och känner hur ditt hjärta bankar,
slår även mitt hjärta.
En dag ska du också sitta där jag är
och spela in exakt samma ord från 1941.
Sedan början av ditt liv har du blivit avvisad
av din mor och din far.
Du har burit på din förtvivlan så länge du kan minnas.
Som om det var ditt fel.
Och du kommer att fortsätta vara ensam,
om du inte gör det som måste göras.
Då blir du älskad.
Du!
Med tiden kommer du att inleda en ny era,
en ny värld, där det finns frihet och kärlek är allt.
Du ska återvända till 1890
och leva mitt liv som sir Julian Harker.
Du kommer att finna din lycka.
Ett liv med värme istället för kyla.
Du kommer att bli jag och jag kommer att pånyttfödas som du.
Om och om igen.
Hela ditt liv.
Din smärta.
Din ilska.
Allt kulminerar genom det här.
Tryck på knappen, Elias.
Tryck på knappen och vet att du är älskad.
Vet att du är älskad.
Vet att du är...
Elias, du har ett val. Lyssna inte på honom.
...du är älskad. Vet...
- Elias, snälla. - Du är älskad...
Du!
Pappa! Nej!
Nej!
- Flytta på dig! - Skjut inte honom.
Pappa! Nej!
Vänta. Snälla.
- Världen är din, Elias. - Nej.
Elias.
Elias, ge den till mig.
Elias, du vill inte ha den.
Snälla.
Nej...
Fortsätt med desarmering.
Tick tack, tick tack.
Inte långt tid kvar, professorn.
Du vet mer än nån annan hur det kommer att sluta.
Och Shahara.
Vi känner knappt igen varandra, va?
Jag glömmer aldrig hur du hjälpte mig den dagen.
Jag kommer aldrig förlåta mig själv för att jag inte dödade dig.
Elaine och Andrew lovade mig den här stunden.
Jag lovade mig själv att jag skulle veta att jag var älskad.
Jag har skapat en värld så att andra ska känna det.
Jag väntar fortfarande.
Men genom den kommer jag att finna den.
Jag ska hitta henne och låta kärleken frodas och bli den här världen.
Har du frågat honom, Maplewood?
Har du frågat om det var han som dödade en halv miljon människor,
Bland annat min son?
Se henne i ögonen, Elias.
Säg att du inte gjorde det.
Gjorde du det?
Ja!
Jag tänker göra det igen.
Vänta!
När ska du lära dig? Du kan inte stoppa det här!
Du gjorde din del, och nu gör jag min.
Du är den här världens moder, Shahara.
Och jag är fadern.
Hasan, nej!
- 1890, gör det klart. - Nej.
Du får döda mig.
Nej. Rikta pistolen mot hennes huvud.
Du vet att du kommer att dö, men vet inte vad som kommer att hända henne.
Du bestämmer.
Öppna The Throat, annars kommer hon att dö.
Jag lämnar denna framtid, vår värld,
i dina händer, Iris.
Förändring är inte vad du söker.
Det är vad du fruktar.
Bomben tog inte bara, den gav också.
Det vet du nog innerst inne.
Förstår du?
Ja, kommendören.
Vet att du är älskad.
Du vet hur man får en man att vänta.
Fick du Harkers erkännande?
Harker säger att jag ska sätta dit dig för mordet.
Det är absurt. Det går inte.
Polisdirektörens son är mitt alibi.
Nej, polisdirektörens son har edligt intygat att han inte var med dig.
Jag tvingade honom.
Jag hade inget val. Charlotte och Polly...
Och...
Du ska gripa mig.
Jag tänker säga åt dig att fly.
Henry!
Det är ont om tid. Ge dig av.
Du kan åka vart du vill och leva...
- Vi ska kämpa emot. - Nej.
Din envishet kommer att få dig dödad!
Etablissemanget är mot dig. Ingen kommer att tro dig.
Du blir mördad i fängelset innan du kan bli martyr.
Tror du att det upphör om jag lämnar stan?
Du kanske slutar jävlas med mig men de släpper inte dig, fegis.
För det är allt du är.
- Det är allt du har varit. - För helvete, fly.
De kommer att döda dig.
Jag kan inte leva med ditt blod på mina händer.
Det är slöseri med ditt hopp - ditt ljus.
Du kan inte vinna det här.
Fly.
De kommer inte lämna dig ifred.
Du får inte heller ett liv värt att leva.
Följ med.
Jag måste avsluta det här.
Calloway var en bra man.
Det är synd, men det är dina avtryck på pistolen, inte mina.
Du satte den i ansiktet på en försvarslös 68-årig kvinna,
inför vittnen.
- Du är knappast oskyldig. - Den onda subban förgiftade ett barn.
Den onda subban råkar vara min mamma.
Typiskt.
Du får avgöra.
Jag kan åtala dig för mordet på Calloway och de andra, bland annat flickan.
Då blir du hängd.
Eller så lyssnar du på mig och då försvinner pistolen.
Varför?
Jag har fått höra från högsta ort att du fortfarande har en roll att spela.
Från absoluta toppen, så att säga.
Det är dags att berätta om helheten.
Ser det bekant ut?
Fotografierna togs för 50 år sen.
Vad är det här?
Ett förbannat skämt? Vem tror du att jag är?
En man i desperat behov av frälsning som söker på fel platser.
Det finns en skillnad mellan de flyktiga idealen i våra tankar
och det som vi innerst inne längtar efter.
Du kan dra nytta av vår kunskap.
Det här kontoret kan ha ditt namn ingraverat på dörren imorgon bitti.
"Kriminalkommissarie Whiteman."
Där har vi den - hungern.
Det är inte fult att ha aptit.
Vi tar inget emot att du har ett samvete om barnet.
Var det ditt beslut?
Nej, det var det inte.
Du är bara en springpojke.
Vem är den verkliga chefen, Hayden? Jag vill prata med den som bestämmer.
Som du vill.
Far sa att du skulle komma.
Hodges, meddela Harker House att vi kommer.
Ja, sir.
Tror du att du känner mig, riking?
Vad tror du att du kan locka med? Det här skitkontoret och skitjobbet?
Det går inte med mig.
Jag vill kapa av toppen.
Jag ska hälsa på pappa.
Det är för Calloway.
JAG INTYGAR ATT DET ÄR SANNINGEN. ALFRED HILLINGHEAD
Här står allt för att gripa din man, kommissarien.
Det var på tiden.
Lägg det där.
Fallet är nu avslutat.
Hemma tidigt igen! Tänker du göra det till en vana?
Tvätta dig. Polly måste äta. Hon ska...
Sluta spela, Polly.
Polly, sluta!
Vad är det?
Det jag har att säga är...
Det är orättvist att...
Polly, gå upp.
Nej, jag stannar här.
Är det journalisten?
När du såg honom här inne...
såg jag i ditt ansikte...
- Charlotte. - Sluta.
Har det alltid varit så här?
Jag försökte vara den som du ville att jag skulle vara.
Var något äkta?
Herregud, ja!
Tvivla aldrig på det.
Min kärlek till dig och Polly är på riktigt.
Det var bara det att det alltid fanns nåt annat...
som var lika äkta.
Även om jag inte ville det.
Alfred, vad är det som händer?
Öppna, Hillinghead!
Pappa, polisen är vid dörren.
Hillinghead, öppna nu!
Jag har begått ett mord. Jag har dödat en människa.
- Det skulle du aldrig göra! - Jo.
Annars slår vi in dörren!
Du ljuger.
- Jag vet att du ljuger. - Polly.
- Du har inte gjort det! - Er man är en mördare, mrs Hillinghead.
- Ni kan själv läsa hans erkännande. - Har du skrivit under?
Du är gripen för mordet på mannen som hittades på Longharvest Lane
på morgonen den 10 september i vår Herres år 1890.
- Sätt på handfängsel. - Nej, Alfred.
Han ljuger. Han gjorde inte det.
- Nej! - Pappa!
Nu kör vi.
Pappa!
Alfred! Nej, Alfred!
Mamma!
Alfred!
- Hur kan jag hjälpa dig? - Jag söker herren i huset.
Du har en lampa tänd trots att det är mörkläggning.
Nazisterna är som flugor på skit.
De kan dra åt helvete, Jeeves.
Jag täcker för fönstret direkt. Tack.
Nej. Du kommer inte undan så lätt.
Det innebär böter.
Jag var väldigt försiktig.
Och...
Det är alltså du.
Hon hette Esther. Hon var 11 år.
Hon förtjänade inte att dö.
Vad tror du att du tar ifrån mig? Mitt liv?
- Du dödade henne. - Du kan inte överleva...
Du kommer för sent.
Det är över.
Whiteman, stanna där du är!
Du är gripen för mord.
Defoe!
Vi är de sista kvar, Iris.
Släpp den.
Jag trodde aldrig att du skulle skjuta mig.
Du behöver inte göra det.
Det behöver du verkligen inte.
Jag kan följa efter honom.
Jag kan stoppa honom.
Låt mig försöka.
Det finns ingen fri vilja.
Det är en illusion.
Jag kan stoppa loopen i det förflutna.
Hördu! Defoe!
Stanna!
Skål för Gabriel Defoe.
Han lämnade aldrig något avtryck.
Gabriel, snälla.
Tvinga mig inte.
Fånga mig om du kan. Det har du redan gjort.
Fånga mig om du kan.
Det har du redan gjort.
Var det förgäves? Kan vi åka hem nu?
Nej, åk inte hem än. Vart åkte du?
Deptford.
Jag sa åt dig att lämna London men du åkte till Deptford?
Jag kan inte köra.
Jag måste förbättra våra varningar.
Ta in på hotell och vänta tills jag säger att det är över.
Okej, men polisen får betala.
Jawad vill prata med dig.
- Mamma. - Hej, älskling!
Förlåt att jag skrämde dig. Allt är lugnt. Okej?
När ska vi åka hem?
Snart. När alla är hemma ska jag ge dig en stor kram och en puss.
Okej. Jag älskar dig.
Jag älskar dig med, älskling.
Mer än nåt annat. Jag måste lägga på.
Hej.
Du... Gör mig en tjänst.
Jag har begärt att få köra dig till fängelset.
De tillåter det.
Om du vill, alltså.
Tror du att Barber var min pappa?
Din mamma sa det.
Hon lever, alltså?
Min mamma.
Jag vill inte att hon ska se mig i fängelset.
Var är bollen?
Sarah? Det är inspektör Hasan.
Han är här, i bilen.
Sarah, öppna dörren.
Hej, Sarah. Han vill bara träffa dig.
Det går inte. Förlåt.
Sarah, du kan inte göra så här mot honom.
Jag vet inte vad jag ska säga. Jag beklagar.
Han ska till fängelset.
Träffa honom nu när han är fri.
Det går inte.
- Han behöver sin mamma. - Det går inte.
Säg att jag beklagar, men jag är inte vad han behöver.
Sarah!
Sarah, du kan inte göra så här mot honom igen!
Sarah!
Det är ditt val.
Fan!
Mobiltelefonen är inkopplad. En annan detonator.
Sarah, han är din son!
Gör inte så här mot honom igen!
Sluta!
- Vad gör du? Lägg av! - Han tog hans telefon.
- Elias! - Stanna där!
De hade rätt om mig!
Vet att du är älskad. Vet att du är älskad.
Jag vill veta!
Tilly, hämta pappa!
- Vilket år är det? - Va?
Vilket år är det?