Em penso que l'han trobat nu al carrer.
La ferida de bala al genoll s'està curant bé.
Ja sabem qui és?
Encara no, doctor.
SALA DEDICADA A SIR JULIAN HARKER, MORT EN COMBAT
FILL ESTIMAT DE LADY AGATHA HARKER
No la volíem molestar amb les fantasies dels pacients, Lady Harker.
Confio que ens perdoni si no és el seu fill.
Només m'importa la veritat.
Julian.
Que ets tu?
Mare.
Em van dir s'havia mort.
Que tu...
havies donat la vida per salvar els teus homes a Mandalay.
Si hagués pogut, ho hauria fet.
Els birmans em van capturar.
Vaig poder fugir i em vaig dirigir cap a casa.
Li volia donar una sorpresa.
Però em van robar totes les pertinences i...
em van ferir al genoll.
Als soldats birmans no els fan servei els brivalls de Whitechapel.
Fill...
meu.
Fill meu!
Vagi amb cura, Mullins.
A poc a poc.
Lady Harker.
Benvingut a casa, Sir Julian.
I, és clar, recordes la Cook i l'Stella.
I l'Archie.
On és, l'Archie?
Archie!
Archie.
Stella, emporta't l'Archie d'aquí.
Sí, Lady Harker.
Vine, Julian, deus estar extenuat.
Acompanyi'l a dalt, Mullins, i ajudi'l a posar-se roba en condicions.
Deixi'l... descansar.
Sí, senyora.
Però què coi eres?
Un gegant o què?
T'enfrontaràs a una batalla, però guanyaràs.
Els amants.
Una elecció.
Les set espases.
Un robatori.
Duplicitat.
Les cartes sempre em deien que el meu fill tornaria.
No m'enganyaven i...
tot i això...
Pregunti'm el que vulgui.
Coneixes el meu fill?
No.
Li vas fer mal?
No.
L'hi juro.
L'únic que em prendràs és el meu cor.
Gairebé no em queden cèntims per donar.
Amb mi guanyarà diners.
I, si m'ho permet, l'estimaré com un fill.
I la protegiré.
Què és el que vols?
Canviar les coses per millorar-les.
Construir un futur brillant i gloriós i vostè m'ajudarà a crear-lo.
Convertiré aquesta casa en una llar.
Tindrem una família.
Vostè... serà àvia.
Qui serà la teva muller?
La filla d'un policia.
Miri.
És aquesta.
Ho sé.
La coneixeré i construirem una vida preciosa plegats.
En vol formar part?
Sí...
Julian.
Pregunti a les cartes si podem canviar de gos.
Socors...
Quina alegria de veure'l, professor.
Així és com comença.
Mare de Déu!
Han disparat un home!
Va fer els seus colors lluents
Va fer les seves ales diminutes
Totes les coses lluents i formoses
Totes les criatures grans i menudes
Totes les coses sàvies i meravelloses
El Senyor les va fer totes
Cada flor menuda que s'obre
cada ocell menut que canta
va fer els seus colors lluents
va fer les seves ales diminutes
- I ara? - Crec que Sir...
És aquell periodista.
Què vol de nosaltres?
Tornaré al vespre.
La seva muller no em mira de bon ull.
Em penso que això li passa a tothom.
Em pensava que no el suportava.
Per a ell la feina és el primer. Ho sé des de fa temps.
Des que era ben menuda.
Digues, què soparem avui?
Avui menjarem rosbif amb pastanagues i...
El medalló! Atura't!
Lladre!
Quiet!
No em toqui! Deixi'm tranquil.
Dona-me'l! Vinga!
Ai, senyor, no sap com l'hi agraeixo.
Ha sigut una ximpleria voler atrapar-lo, però és un regal molt preat del pare.
Sembla que s'ha trencat la cadena.
Segur que es pot arreglar.
Què feies encalçant-lo, Polly?
Aquest senyor ha provat d'aturar-lo. Mira.
Ja ho veig, moltes mercès.
No es mereixen.
Jo el conec.
De fet, l'acabo de veure a l'església.
Sí.
Sí, vostè toca molt rebé.
- Ni de bon tros. - Visc amb la mare.
Fa catúfols i, cregui'm, s'hi esforça.
Per tant, en la meva opinió, vostè toca molt rebé.
Bona sort amb el medalló.
Potser a la seva mare li agradaria sentir-me tocar.
- Si ja no pot tocar. - Polly.
Disculpi la meva filla. És molt entusiasta.
- Senyor...? - Harker.
Sir Julian Harker.
Molt de gust.
No, el gust és tot meu.
Senyora.
- Apa, som-hi. - Per què li has dit allò?
Vinga.
- Senyor, la cita de les tres. - Mullins, sisplau!
Té un encant excepcional.
Oi que sí, Julian?
Sí, que en té.
Toca el piano com si fos seu.
Confesso que hi tinc afinitat.
Senyores,
m'han de disculpar.
M'he d'ocupar d'un afer.
És clar.
Ha de tornar aviat per tocar.
Seria un gran plaer.
Continuï, estimada.
Senyor.
Senyors, recordin que els estimen.
CAIXES FORTES BANC HARKER I CIA. LTDA.
CANVIS DE LA CAIXA NÚM. 6 PLÀNOL
- Què fa? - Em sap greu.
Disculpi'm. Lady Agatha s'ha adormit.
- No la volia despertar, volia... - Estirar les cames?
No és cap crim.
A més, quan la mare dorm, no s'assabenta de res.
Què li sembla?
Em sembla molt...
atrevit.
I original.
Sí, que ho és.
Diuen que el pintor va veure un home mort en un carreró
després d'aparèixer del no-res.
És horripilant. Et segueix amb els ulls.
"Horripilant"?
No parla com els demés.
És reconfortant... parlar sense destorbs. Dir les coses com són.
No m'ha dit què en pensa.
És horripilant.
Molt horripilant.
- Tancaré les cortines si vol... - No em fa res.
Li puc fer una pregunta, Sir Julian?
Sisplau, digui'm Julian.
El...
El senyor que el va venir a veure... A què es dedica, vostè?
Ho sento, m'he extralimitat, he...
Soc massa preguntaire.
Assessoro gent sobre el mercat borsari, sobre el que puja i baixa.
Ajudo la gent a fer diners.
I l'encerta sovint?
No.
Sempre.
Sobre tots els afers o sobre diners?
Sobre gairebé tot.
El lladregot que em va arrencar el medalló...
Vostè sabia que vindria? Sabia que l'atraparia?
No, allò va ser una sorpresa.
Li puc ser franca?
Fins ara he vist que vostè sempre parla així.
M'agradaria oferir-li una ocupació permanent.
Perquè ajudi la mare. Ja es fa gran
i vostè ens aporta la llum que ens cal.
El jovent anima la gent gran.
Perquè no perdin l'oremus. Això diuen.
Em complauria molt.
Julian.
Cada vegada sol·liciten més els consells espirituals borsaris de a seva mare.
Molts li demanen consell i, a vostè, orientació.
Quan tinguem jutges de la cort suprema i directors de banc a les sessions
sabrem que som al lloc adient.
Respecte a l'adquisició del banc, he de recalcar
que sobrevaloren el preu d'una manera desorbitada.
És el banc que vull jo, i també l'edifici.
Tant se me'n fum, el preu.
Està molt callat, Paxman.
Se sap res del nostre inspector Hillinghead?
Hi ha un canvi preocupant, Sir Julian.
Sembla que en Hillinghead...
té una foto seva que el podria incriminar.
I aviat en tindrem una d'en Hillinghead que l'incriminarà molt més.
Recordi que l'estimen!
Alfred!
- Aturi's! Pari! - Alfred!
16 DE SETEMBRE DE 1890
El meu pare...
ha vingut a casa i ens ha confessat que...
ha assassinat algú.
No m'ho he cregut però la policia diu
que ja havia signat la seva confessió.
Si el conegués, sabria que això és ridícul.
El duen a la presó de Pentonville aquest vespre.
Demà tinc previst visitar-lo i, bé,
li penso parlar de la meva nova ocupació aquí
i de la nostra amistat recent.
Sir Julian, vostè és molt influent.
Sisplau, l'hi prego. Li puc parlar de vostè?
Li puc dir que té influència.
Això li donaria esperança.
El reconfortaria tenir el seu suport.
Perdoni'm, no sabia a qui acudir.
Hillinghead.
Vinc a escortar-lo a Pentonville.
Per assegurar-me que el tractin amb certa dignitat.
És vergonyós.
Ep.
Per què ens aturem?
Caram, que beneit que és.
Podria haver fet que acusessin el periodista.
Però, en canvi, s'ha sacrificat vostè mateix.
Per a què?
Per amor?
Se l'estima?
No som gaire diferents, vostè i jo.
Jo sé què vol dir viure una mentida.
No és culpa seva ser com és.
Va néixer en l'època que no tocava i prou.
D'on jo vinc,
podrien anar agafats de la mà.
Farien l'amor.
De fet, anhelava trobar un món on vostè i jo hi poguéssim pertànyer.
Ho he provat.
Vostè què vol de mi?
La seva filla.
La Polly.
No s'hi acosti.
És vostè qui li fet mal i no jo.
Li prometo que l'estimaré de tot cor.
Com vostè estima en Henry.
No toqui la meva filla! El mataré.
El mataré abans que li posi la mà a sobre.
No...
No permetré que ho posi en perill.
Adeu-siau, Alfred.
Recordi que l'estimen.
Harker, no se'n vagi.
Harker!
Redeu!
Sento que s'hagi acabat així, Hillinghead.
Polly.
Què passa?
Tinc males notícies.
El seu pare...
temia fer front a la justícia.
Em sap greu.
S'ha llevat la vida.
No.
No, ell no...
No faria una cosa així.
RQL
En la seva opinió, agent,
on es troba, ara, el comandant Mannix?
Com he dit a la meva declaració,
primer ministre,
no ho sé.
El comandant va veure que vostè tenia una lleialtat exemplar per a l'Estat.
La recompensaran i l'ascendiran.
Escolti...
no sé ben bé com dir-l'hi, però...
allà baix hi ha una cosa.
És perillosa i...
No es pot carregar i amagar en...
El passat és passat.
Creiem que s'ha de tirar endavant,
inspectora Maplewood.
Haurà de signar això.
Recordi que l'estimen.
Una última pregunta.
Segons el comandant Mannix, la Shahara Hasan lidera Capella Perillosa,
però no han trobat el cos.
Vostè sap on és?
Inspectora?
No, senyora.
No l'he vist mai.
"Si l'agafen el proper cop que caigui,
potser sobreviurà."
PASSAT - 18/07/2053 - FUTUR
18 de juliol
de 2053...
Quan li vaig disparar,
la Gola el va tornar al passat.
Al 14 de juliol,
quan el vaig trobar.
Com veieu, la partícula es divideix amb una simetria perfecta.
Vol dir que viatjar en el temps,
tant al passat com al futur,
és possible.
Quatre dies al passat...
quatre dies al futur.
- Agafi'm si pot. - "Agafi'm si pot."
Vol dir que tornarà!
Mecàgon l'ou.
A la fi, passa.
On t'havies ficat?
M'has d'ajudar.
Fes el que hagis de fer, però explica'm què coi passa.
Entesos?
Últimes noticies.
Us informem que el comandant Elias Mannix ha perdut la vida tràgicament
en una batuda que, fora d'això, ha tingut èxit.
L'Elias Mannix tenia molta influència en la societat.
Va fundar l'Executiu per a la Seguretat Ciutadana.
Va ser un líder i un estadista incorruptible.
Ens va ensenyar que treballant junts érem més forts.
Tenia set anys.
Va sobreviure a l'explosió,
però li van començar a sagnar les genives.
Li van caure les dents.
Li vaig dir que vindria la fada però sabia que l'enganyava.
Com n'ha sigut capaç?
En Defoe hauria tornat al passat.
Ho podria haver aturat.
Li hauria donat una oportunitat a en Jawad.
Es pensa que és l'única que ha perdut un ésser estimat?
Al meu primer record
vaig veure morir la meva mare.
Ja coneix el dolor que han d'afrontar totes les persones que han existit
i passi pàgina, hòstia,
Afronti-ho.
Sobrevisqui.
O no ho faci.
Ha mantingut la paraula.
Ha fet la seva feina.
Per què som aquí?
Perquè ell no tenia raó.
I lamento haver disparat en Defoe,
amb tota l'ànima.
Però potser...
encara el podem salvar.
Potser podrem salvar tothom.
Pot caminar?
Alby!
Allò del favor.
Què tens per aguantar el cap?
18 DE JULIOL DE 2053
22 DE JULIOL DE 2053
Tan bon punt caigui, l'heu d'immobilitzar.
Sinó, el casc no es fixarà.
Caldrà fer-ho ràpid i amb precisió.
Ja està preparat.
Espero que tingui raó.
Ja ve cap aquí.
De seguida?
Merda!
A terra!
Vinga, Maplewood!
Va, Maplewood!
Iris.
L'ha de calmar, que s'estigui quiet.
Ei, Defoe!
Gabriel, shh...
Shh.
L'hem agafat.
Traieu-lo d'allà! Activeu el casc!
D'acord.
Amb compte.
I ara, què? Ja teniu un pla?
No.
Però ell, sí.
Seguin, sisplau.
Julian Harker,
accepta aquesta dona com la seva esposa legítima?
¿L'estimarà, la confortarà,
l'honrarà i li farà costat en la salut i la malaltia,
deixant de banda tothom i essent-li fidel,
durant tota la vida?
Sí.
Però què fas?
Polly?
Et trobes bé?
Ho fas molt bé.
Enhorabona, Sir Julian.
És pare d'un nen molt sa.
És clavat a tu.
Arreglarem tot això.
Oi que sí, Hayden Harker?
I tant que sí.
Senyor.
Polly.
Desperta't.
Polly.
- Que plora, el menut? - No, està bé.
Es troba bé.
Ha nascut el nostre fill
i has de saber la veritat.
Vine amb mi, va.
Són altes hores de la nit. Què fa aquesta gent aquí?
Segueix-me.
Estimada Polly.
No t'espantis.
Ja el coneixes,
del quadre de dalt.
És un missatger.
Aquí la nostra tasca és guardar els seus secrets.
Perquè ningú sàpiga la veritat.
No fins que arribi el moment.
Quina veritat?
Em vas demanar com podia predir el futur.
És molt senzill, Polly.
És d'on vinc jo.
Salve, Lady Harker,
i recordi que l'estimen.
Recordi que l'estimen.
Salve, Hayden Harker,
recorda que t'estimen.
- Recorda que t'estimen. - Doni-me'l.
El fill engendra el pare.
El pare engendra el fill.
Estem construint un món,
un futur més formidable del que s'imaginava ningú.
Jo ho sé, perquè l'he construït jo.
Ets la seva mare.
Ara en formes part.
Salve, Lady Harker.
Polly!
És de veritat, això?
M'ho jures?
Aleshores...
tu no ets en Julian Harker.
Em dic Elias.
Elias Mannix.
En Hayden es farà gran
i tindrà fills.
I els seus fills tindran fills.
I un d'ells serà el meu pare.
Si jo no existeixo,
el nostre fill, tampoc.
Ho entens?
És un bucle.
Sense principi ni final.
Som de la mateixa sang, Polly.
Sempre ho hem sigut.
Som família.
Polly.
Has dormit bé, estimat?
Tenia raó. En Whiteman ha fracassat.
Té la nena amagada a casa.
Ja saps què cal fer.
Sí.
Recorda que t'estimen, Polly.
M'encanten aquestes arracades.
Tu deies que era com a la guerra.
Com quan un pilot llança una bomba
o un soldat prem el gallet.
Quin et sembla més... conciliador?
Crec que aquest.
Estimat, la nena no se'n sentirà.
¿Recordes
que em vas dir que la mort no existeix?
Que el passat és un lloc real i que res no mor veritablement?
Aquest és l'últim disc, senyor.
He viscut la teva vida, Elias.
Assegut en aquell vaixell, amb el cor a cent per hora,
és el mateix que batega dins meu.
Algun dia,
tu seuràs on soc ara
i gravaràs les mateixes paraules,
el 1941.
Jo...
No pots viure més temps que jo.
Escolta, oh Israel.
Adonai és el nostre Déu.
Adonai és únic.
Beneït és el regne gloriós de Déu...
per sempre més.
Em sap greu.
Volia que tot continués com era.
Però vostè ja m'ho va dir.
Tan aviat saps la veritat...
et canvia.
Ja no ets igual.
Jo no puc.
I què hi està disposada a fer?
El que faci falta.
Vinga.
Només ho puc descriure com una mena d'experiència propera a la mort.
Quan la teva bala em va ferir,
volia seguir en Mannix, però estava massa feble.
Vaig sentir
que el meu cos es separava, que es dividia en un... moment singular.
No hi ha cap ciència
ni cap conjectura que expliqui què és això.
Va.
Llavors...
què hi podem fer?
Res.
- Res? - Som part del bucle.
El que hem fet ha causat directament el que ja ha passat.
No podem aturar la bomba ni matar en Mannix.
La realitat impedeix el canvi i les paradoxes.
A veure.
Vostè és viu.
La Gola encara és aquí.
Funciona, no són rucades!
Sí, però què hi podem fer?
Només sé que l'Elias tenia quinze anys.
Li vaig donar tot el que tenia
perquè em pensava que canviaria de parer.
Em vaig jugar la vida del meu fill.
M'he passat 30 anys fent el possible per aturar-lo.
L'univers vol que ell visqui.
Però...
abans que esclatés la bomba,
el seu pare adoptiu, l'Andrew Morley, em va dir una cosa que no vaig entendre.
Va ser molt difícil.
Saber que l'Elias acabaria ple de ressentiment i dolor pel que va fer.
El vaig obligar a fer una cosa de la qual es penediria.
Un moment.
¿M'està dient
que en Mannix va morir ple de remordiment?
Potser sí.
Així l'enxamparem.
I si el poguéssim localitzar i confrontar-lo?
Sembrar dubtes.
Fer que canviï de parer.
Si l'univers el vol viu, només cal que siguem més llestos.
Cal intentar-ho.
N'està segura?
Sí.
Moriré allà.
Oi que sí?
A la merda.
Hòstia.
Subtítols: Cristina Casas Peregrina