‫- הגופה -‬
‫הוא נמצא עירום ברחוב, כמדומני.‬
‫פצע הירי בברך מחלים יפה.‬
‫כבר יש לנו שם?‬
‫עדיין לא ידוע, דוקטור.‬
‫- מחלקה לזכר סר ג'וליאן הארקר,‬ ‫שאבד בקרב ב-1886 -‬
‫- בן אמיץ ואהוב לליידי אגאתה הארקר. -‬
‫איננו ממהרים להטריד אותך‬ ‫עם דמיונות של מטופלים, ליידי הארקר,‬
‫אך הוא התעקש מאוד.‬
‫אם איננו בנך, אני מקווה שתסלחי לנו.‬
‫רק האמת מעניינת אותי.‬
‫ג'וליאן.‬
‫הייתכן שזה אתה?‬
‫אימא.‬
‫אמרו לי שהוא מת.‬
‫שאתה...‬
‫הקרבת את חייך כדי להציל את חייליך במנדליי.‬
‫כן, הייתי עושה זאת אם היו מאפשרים לי.‬
‫הבורמזים לקחו אותי בשבי.‬
‫הצלחתי לברוח ועשיתי את הדרך הביתה.‬
‫רציתי להפתיע אותך.‬
‫אבל שדדו ממני הכול,‬
‫ו...‬
‫ירו בי בברך.‬
‫החיילים הבורמזים יכולים להתחרות‬ ‫בבני הבלייעל של וייטצ'אפל.‬
‫הבן...‬
‫שלי.‬
‫בני!‬
‫בעדינות איתו, מולינס.‬
‫לאט.‬
‫ליידי הארקר.‬
‫ברוך הבא הביתה, סר ג'וליאן.‬
‫אתה זוכר, כמובן, את הטבחית ואת סטלה.‬
‫ואת ארצ'י.‬
‫איפה ארצ'י?‬
‫ארצ'י!‬
‫ארצ'י.‬
‫סטלה, קחי את ארצ'י החוצה.‬
‫כן, ליידי הארקר.‬
‫בוא, ג'וליאן, אתה בוודאי מותש.‬
‫קח אותו למעלה, מולינס,‬
‫ועזור לו ללבוש בגדים הולמים.‬
‫תן לו לנוח.‬
‫כן, גברתי.‬
‫מה היית?‬
‫ענק מזורגג?‬
‫מצפה לך קרב, אבל אתה תנצח בו.‬
‫האוהבים.‬
‫בחירה.‬
‫שבע החרבות.‬
‫מעשה גנבה.‬
‫רמאות.‬
‫הקלפים אמרו לי בכל פעם שבני ישוב.‬
‫הם לא משקרים.‬
‫ובכל זאת...‬
‫שאלי אותי כל מה שאת רוצה.‬
‫אתה מכיר את בני?‬
‫לא.‬
‫פגעת בו?‬
‫לא.‬
‫אני נשבע.‬
‫אתה יכול לגנוב רק את ליבי.‬
‫כמעט ולא נותר לי כסף לתת.‬
‫אני אשיג לך כסף.‬
‫ואם תרשי, אני אוהב אותך כמו בן.‬
‫אגן עלייך.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫לשנות דברים לטובה.‬
‫לבנות עתיד מזהיר ומפואר‬
‫שאת תעזרי לי ליצור.‬
‫אני אהפוך את המבנה הישן הזה לבית.‬
‫תהיה לנו משפחה.‬
‫את... תהיי סבתא.‬
‫מי תהיה אשתך?‬
‫בתו של שוטר.‬
‫ותראי.‬
‫היא כאן.‬
‫את זה אני יודע.‬
‫אני אכיר אותה, ואנחנו נבנה יחד חיים יפים.‬
‫את רוצה להיות שותפה לזה?‬
‫כן,‬
‫ג'וליאן.‬
‫שאלי את הקלפים אם נוכל להביא כלב חדש.‬
‫- סמטת לונגהרווסט -‬
‫הצילו...‬
‫כמה טוב לראות אותך, פרופסור.‬
‫וכך זה מתחיל.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫אדם נורה!‬
‫"הוא ברא את הצבעים הזוהרים‬
‫"הוא ברא את הכנפיים הזעירות‬
‫"את כל הדברים הבהירים והיפים‬
‫"את כל היצורים, גדולים כקטנים‬
‫"את כל הדברים החכמים והנפלאים‬
‫"את כולם ברא האל‬
‫"כל פרח קטן שנפתח‬
‫"כל ציפור קטנה שמצייצת‬
‫"הוא ברא את הצבעים הזוהרים‬
‫"הוא ברא את הכנפיים הזעירות"‬
‫מה עכשיו?‬ ‫-אני חושבת...‬
‫זה שוב העיתונאי ההוא.‬
‫מה הוא רוצה מאיתנו?‬
‫אחזור בערב.‬
‫נדמה שאשתך לא מחבבת אותי במיוחד.‬
‫נדמה שאיש לא מחבב אותך במיוחד.‬
‫חשבתי שהוא לא סובל את העיתונאי.‬
‫העבודה במקום הראשון אצלו.‬ ‫למדתי את הלקח הזה בשלב מוקדם.‬
‫אני למדתי אותו כבר בעריסה.‬
‫אז מה אוכלים לארוחת ערב?‬
‫הלילה נאכל צלי בשר וגזר...‬
‫התליון שלי! עצור! גנב!‬
‫עצור!‬
‫עזוב אותי! תניח לי!‬
‫תן לי את זה! תן!‬
‫אדוני, אינני יודעת איך להודות לך.‬
‫טיפשי מצדי לנסות לתפוס אותו,‬ ‫אבל זאת מתנה מאבי,‬
‫והיא יקרה לליבי.‬
‫נראה שהשרשרת שלך נשברה.‬
‫אני בטוח שאפשר לתקן את זה.‬
‫פולי, מה פתאום רדפת אחריו?‬
‫האדון האמיץ הזה ניסה לעצור אותו. ראי.‬
‫אני רואה. אנחנו מודות לך.‬
‫אין צורך.‬
‫אני מכירה אותך!‬
‫כלומר, היית בכנסייה לפני רגע.‬
‫כן.‬
‫כן, את מנגנת יפה מאוד.‬
‫רחוק מזה.‬ ‫-לא, אני גר עם אימי.‬
‫היא מזדקנת, והאמיני לי, היא מנסה לנגן.‬
‫אז מנקודת המבט שלי, את מנגנת מצוין.‬
‫בהצלחה עם התליון שלך.‬
‫אולי אימך תרצה לשמוע אותי מנגנת.‬
‫אם היא עצמה כבר לא יכולה לנגן.‬ ‫-פולי.‬
‫סלח לבתי, אדוני. כולה מרץ והתלהבות.‬
‫מר...‬ ‫-הארקר.‬
‫סר ג'וליאן הארקר.‬
‫נעים מאוד, אדוני.‬
‫העונג היה כולו שלי.‬
‫גברתי.‬
‫בואי.‬
‫למה היית צריכה לומר זאת?‬
‫בואי.‬
‫אדוני, הפגישה שלך בשלוש.‬ ‫-מולינס, אנא!‬
‫יש לה חן יוצא דופן.‬
‫נכון, ג'וליאן?‬
‫נכון, יש לה.‬
‫את מנגנת כאילו הוא שלך.‬
‫אני מודה שאני חשה קרבה אליו.‬
‫גבירותיי,‬
‫תצטרכו לסלוח לי.‬
‫עליי לטפל בעניין אחר.‬
‫כמובן.‬
‫את חייבת לבוא ולנגן לנו שוב.‬
‫יהיה לי לעונג.‬
‫המשיכי, יקירתי.‬
‫אדוני.‬
‫רבותיי, דעו שאתם אהובים.‬
‫- הארקר ושות' בע"מ - בנק - כספות -‬
‫- כספת מספר 6 - שינויים - תוכנית -‬
‫מה את עושה?‬ ‫-אני מצטערת.‬
‫לא הייתי צריכה. ליידי אגאתה נרדמה.‬
‫לא רציתי להעיר אותה, אז חשבתי...‬
‫לחלץ עצמות?‬
‫זה לא פשע.‬
‫חוץ מזה, כשאימא ישנה, היא באמת ישנה.‬
‫מה דעתך?‬
‫זה נראה מאוד...‬
‫נועז.‬
‫וייחודי.‬ ‫-נכון.‬
‫השמועה מספרת שהצייר‬ ‫ראה את הגופה מוטלת עירומה בסמטה,‬
‫אחרי שהופיעה יש מאין.‬
‫זה מאותם ציורים מלחיצים‬ ‫שעוקבים אחריך בחדר.‬
‫"מלחיצים"?‬
‫אינך מדבר כמו אנשים אחרים.‬
‫זה מרענן לדבר בחופשיות כזאת.‬
‫לומר דברים כפשוטם.‬
‫עוד לא אמרת לי מה דעתך.‬
‫הוא מלחיץ.‬
‫מלחיץ להפליא.‬
‫אסיט את הווילונות אם את...‬ ‫-לא, זה לא מפריע לי.‬
‫אפשר לשאול אותך שאלה, סר ג'וליאן?‬
‫בבקשה, "ג'וליאן" יספיק.‬
‫ה...‬
‫האדונים שמבקרים, שבאים אליך,‬
‫מה אתם עושים?‬
‫אני מצטערת מאוד. עברתי את הגבול. אני...‬
‫אני סקרנית מדי.‬
‫אני מייעץ בנושא שוק המניות,‬
‫מציע את התובנות שלי לגבי מה יעלה ומה ירד.‬
‫למעשה, אני מכניס לאנשים כסף.‬
‫ולעיתים קרובות אתה צודק?‬
‫לא.‬
‫תמיד.‬
‫לגבי כל הדברים או רק לגבי כסף?‬
‫רוב הדברים.‬
‫אז הגנב שחטף את התליון שלי,‬
‫ידעת שהוא יגיע? ידעת שתתפוס אותו?‬
‫לא, זו הייתה הפתעה מוחלטת.‬
‫תרשי לי לדבר בפשטות?‬
‫עד כה לא ראיתי אותך מדבר בדרך אחרת.‬
‫אני רוצה להציע לך עבודה קבועה.‬
‫לעזור עם אימא. היא מזדקנת,‬
‫ואת מביאה לבית הזה הרבה אור, שנחוץ מאוד.‬
‫טוב למבוגרים להיות ליד הצעירים.‬
‫עוזר לשמור על הצלילות. כך אומרים לי.‬
‫אני אשמח מאוד.‬
‫ג'וליאן.‬
‫ההדרכה הספיריטואליסטית של אימך במניות‬
‫כבר מבוקשת מאוד בסיטי, סר ג'וליאן.‬
‫רבים מבקשים את עצתה ואת דעתך.‬
‫רק כששופטים בבית המשפט העליון‬ ‫ומנהלי בנקים ישתתפו בסיאנסים שלנו,‬
‫אז נדע שהגענו למקום שבו עלינו להיות.‬
‫באשר לרכישת הבנק, עליי להדגיש‬
‫שהערכת המחיר שלו מופרזת ביותר.‬
‫זה הבנק שאני רוצה וזה הבניין שאני רוצה.‬
‫ולעזאזל המחיר.‬
‫אתה שקט מאוד, פקסמן.‬
‫יש חדשות על המפקח הילינגהד?‬
‫התפתחות מדאיגה, סר ג'וליאן.‬
‫נראה שיש להילינגהד‬
‫תצלום שלך שעלול להפליל אותך.‬
‫ובקרוב יהיה לנו תצלום של הילינגהד‬
‫שיהיה הרבה יותר מפליל.‬
‫ולעזאזל המחיר.‬
‫דע שאתה אהוב!‬
‫אלפרד!‬
‫עצרו!‬ ‫-אלפרד!‬
‫- אלפרד הילינגהד‬ ‫16.9.1890 -‬
‫אבי, הוא...‬
‫הוא חזר הביתה והתוודה בפנינו שהוא...‬
‫רצח אדם.‬
‫לא האמנתי לו, אבל המשטרה אמרה לנו‬
‫שהוא כבר חתם על ההודאה שלו.‬
‫אם היית מכיר אותו,‬ ‫היית יודע כמה מגוחך זה נשמע.‬
‫אמורים להעביר אותו לכלא פנטונוויל הערב.‬
‫ואני אמורה לבקר אותו מחר, ו... טוב,‬
‫בכוונתי לספר לו על העבודה החדשה שלי כאן,‬
‫ועל הידידות החדשה בינינו,‬ ‫וחשבתי שאולי אתה...‬
‫סר ג'וליאן, רבים מאוד מקשיבים לך.‬
‫אני מתחננת בפניך, אנא...‬
‫האוכל לומר לו את שמך?‬
‫אני יכולה לומר לו שיש לך השפעה.‬
‫אולי זה יעניק לו תקווה.‬
‫להבטיח לו שתוכל לנסות לסייע לו.‬
‫סלח לי. לא ידעתי למי עוד לפנות.‬
‫הילינגהד.‬
‫עליי ללוות אותך לפנטונוויל.‬
‫נוודא שיתייחסו אליך בטיפת כבוד לפחות.‬
‫בושה.‬
‫למה עצרנו?‬
‫אתה כזה טיפש.‬
‫יכולת להפיל את האשמה על העיתונאי,‬
‫אבל בחרת להקריב את עצמך.‬
‫לשם מה?‬
‫אהבה?‬
‫אהבה אליו?‬
‫אין הבדל גדול בינינו, אלפרד.‬
‫אני יודע מה זה לחיות בשקר.‬
‫זאת לא אשמתך שאתה כזה.‬
‫נולדת בתקופה הלא נכונה, זה הכול.‬
‫במקום שממנו באתי,‬
‫אתה והנרי יכולים להחזיק ידיים,‬
‫להתעלס.‬
‫למעשה, השתוקקתי למצוא עולם‬ ‫שגם אתה וגם אני נוכל להרגיש בו שייכים.‬
‫באמת ובתמים ניסיתי.‬
‫מה אתה רוצה ממני?‬
‫את הבת שלך,‬
‫פולי.‬
‫תתרחק ממנה.‬
‫אתה פגעת בה יותר ממה שאני אפגע אי פעם.‬
‫אני מבטיח לך שאוהב אותה בכל ליבי.‬
‫כפי שאתה אוהב את הנרי.‬
‫שלא תעז לנגוע בבתי! אני אהרוג אותך.‬
‫אהרוג אותך לפני שתניח עליה יד.‬
‫אני...‬
‫אינני יכול להרשות לך לסכן את זה.‬
‫היה שלום, אלפרד.‬
‫דע שאתה אהוב.‬
‫הארקר, אל תלך.‬
‫הארקר.‬
‫הארקר!‬
‫אוי, אלוהים!‬
‫צר לי שזה צריך להסתיים כך, הילינגהד.‬
‫פולי.‬
‫מה קרה?‬
‫יש לי חדשות רעות.‬
‫אביך...‬
‫הוא פחד לעמוד לדין.‬
‫אני מצטער מאוד.‬
‫הוא שם קץ לחייו.‬
‫לא.‬
‫לא, הוא לא היה... הוא לא...‬
‫לא, הוא לא היה עושה את זה.‬
‫- דש"א -‬
‫לדעתך, שוטרת,‬
‫איפה המפקד מניקס כעת?‬
‫כפי שאמרתי בהצהרה שלי,‬
‫ראש הממשלה,‬
‫אין לי מושג.‬
‫המפקד מניקס זיהה בך‬
‫נאמנות מופתית ואיתנה למדינה.‬
‫ואת תקבלי עליה תגמול, קידום.‬
‫הבט,‬
‫אני לא יודעת איך לנסח את זה, אבל...‬
‫אבל יש משהו שם למטה.‬
‫הוא מסוכן ו...‬
‫אי אפשר פשוט לכסות ולנעול אותו.‬
‫העבר הוא עבר.‬
‫אנחנו מאמינים בהסתכלות קדימה,‬
‫מפקחת בילוש מייפלווד.‬
‫את צריכה לחתום על זה.‬
‫דעי שאת אהובה.‬
‫עוד שאלה אחת אחרונה.‬
‫המפקד מניקס האמין‬ ‫ששהארה חסן היא מנהיגת "צ'אפל פרילס",‬
‫אך גופתה לא התגלתה.‬
‫ידוע לך היכן היא?‬
‫בלשית?‬
‫לא, גברתי.‬
‫לא ראיתי אותה.‬
‫"אם איתפס בנחיתה הבאה,‬
‫"יש סיכוי שאשרוד."‬
‫- עתיד - 18.07.2053 - עבר -‬
‫שמונה עשר ביולי,‬
‫אלפיים חמישים ושלוש...‬
‫כשיריתי בך,‬
‫הגרון שלח אותך בחזרה.‬
‫ארבעה עשר ביולי,‬
‫כשמצאתי אותך.‬
‫כפי שאתם רואים,‬ ‫החלקיק מתפצל לשניים בסימטריה מושלמת.‬
‫זאת אומרת שמסע בזמן,‬
‫גם אחורה וגם קדימה,‬
‫הוא אפשרי.‬
‫ארבעה ימים אל העבר...‬
‫ארבעה ימים אל העתיד.‬
‫תפסי אותי אם תוכלי.‬ ‫-"תפסי אותי אם תוכלי."‬
‫אתה חוזר!‬
‫בן זונה.‬
‫סוף סוף. תיכנסי.‬
‫איפה היית?‬
‫אני צריכה עוד טובה.‬
‫תראי, תעשי מה שאת צריכה לעשות‬ ‫ואז תאמרי לי מה קורה, לכל הרוחות.‬
‫בסדר?‬
‫חדשות שהגיעו זה עתה.‬
‫אנחנו יכולים לדווח כעת‬ ‫שהמפקד אליאס מניקס נהרג באופן טרגי‬
‫בפשיטה מוצלחת על ארגון טרור.‬
‫השפעתו של אליאס מניקס‬ ‫על החברה שלנו הייתה עמוקה.‬
‫כמייסד הוועד המנהל לביטחון הציבור,‬
‫הוא היה מנהיג ומדינאי ישר דרך,‬
‫שהראה לנו שאנחנו חזקים יותר‬ ‫כשאנחנו משתפים פעולה.‬
‫הוא היה בן שבע.‬
‫הוא שרד את הפיצוץ, אבל...‬
‫זמן קצר אח"כ, היה לו דימום מהחניכיים.‬
‫השיניים שלו נפלו.‬
‫אמרתי לו שפיית השיניים תבוא,‬ ‫אבל הוא ידע שאני משקרת.‬
‫איך יכולת לעשות את זה?‬
‫דפו יכול היה לחזור.‬
‫הוא היה יכול לעצור את זה,‬
‫לתת לג'אווד הזדמנות נוספת.‬
‫את חושבת שאת היחידה‬ ‫שאיבדה מישהו שהיא אוהבת?‬
‫הזיכרון הראשון שלי‬
‫הוא שאני רואה את אימא שלי מתה.‬
‫ברוכה הבאה לכאב‬
‫שכל מי שהיה קיים אי פעם צריך להתמודד איתו‬
‫ולהמשיך הלאה.‬
‫ולהתמודד עם זה,‬
‫לשרוד.‬
‫או שלא.‬
‫עשית מה שאמרת שתעשי.‬
‫מילאת את תפקידך.‬
‫אז למה הבאת אותי לכאן?‬
‫כי הוא לא צדק.‬
‫ואני מתחרטת שיריתי בדפו‬
‫בכל נימי נפשי.‬
‫אבל אולי...‬
‫עוד נוכל להציל אותו.‬
‫אולי נוכל להציל את כולם.‬
‫את יכולה ללכת?‬
‫אלבי!‬
‫בעניין הטובה ההיא,‬
‫מה יש לך שיכול להחזיק את הראש?‬
‫- 18 ביולי 2053 -‬
‫- 22 ביולי 2053 -‬
‫תזכרו, מיד כשינחת,‬ ‫תדאגו שיישאר רגוע ולא יזוז,‬
‫ולא, תומך הראש לא יינעל.‬
‫תצטרכי לפעול מהר ובדייקנות. ברור?‬
‫את מוכנה.‬
‫אני מקווה שאת צודקת.‬
‫הוא יבוא.‬
‫כמה זמן נחכה?‬
‫פאק!‬
‫תתכופפי!‬
‫מייפלווד, קדימה!‬
‫אייריס.‬
‫תרגיעי אותו.‬
‫תחזיקי שלא יזוז.‬
‫דפו, היי!‬
‫גבריאל, ששש...‬
‫תפסתי אותך.‬
‫קדימה, תוציאו אותו משם. זוזו!‬
‫בסדר.‬
‫בעדינות.‬
‫מה עכשיו? יש לך תוכנית, נכון?‬
‫לא.‬
‫אבל לו יש.‬
‫נא לשבת.‬
‫ג'וליאן הארקר,‬
‫האם אתה לוקח את האישה הזאת לך לרעיה?‬
‫האם תאהב אותה, תנחם אותה,‬
‫תכבד אותה ותתמוך בה בחולי ובבריאות,‬
‫תוותר על כל האחרות ותדבק בה בלבד,‬
‫כל ימי חייכם?‬
‫כן.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫ברצינות, פולי. הם דוחים.‬
‫פולי?‬
‫את בסדר?‬
‫את מתקדמת יפה מאוד.‬
‫מזל טוב, סר ג'וליאן.‬
‫אתה אב גאה לבן זכר בריא.‬
‫הוא נראה בדיוק כמוך.‬
‫אנחנו נעשה את זה כמו שצריך.‬
‫נכון, היידן הארקר?‬
‫נכון מאוד.‬
‫אדוני.‬
‫פולי.‬
‫פולי, התעוררי.‬
‫פולי.‬
‫התינוק בוכה?‬ ‫-לא, הוא בסדר.‬
‫הוא בסדר גמור.‬
‫כעת משבננו נולד,‬
‫הגיע הזמן שתדעי את האמת.‬
‫בואי איתי. בואי איתי.‬
‫עכשיו אמצע הלילה. למה האנשים האלה כאן?‬
‫בואי אחריי.‬
‫פולי היקרה.‬
‫אל תפחדי.‬
‫את כבר מכירה אותו,‬
‫מהציור למעלה.‬
‫הוא שליח.‬
‫התפקיד שלנו בזה הוא לשמור על סודותיו,‬
‫לוודא שאיש לא ידע את האמת,‬
‫לא לפני שיגיע הרגע הנכון.‬
‫איזו אמת?‬
‫שאלת איך אני יודע את העתיד.‬
‫זה פשוט, פולי.‬
‫משם באתי.‬
‫שלום לך, ליידי הארקר,‬
‫ודעי שאת אהובה.‬
‫דעי שאת אהובה.‬
‫שלום לך, היידן הארקר.‬
‫דע שאתה אהוב.‬ ‫-תני לי אותו.‬
‫הבן מוליד את האב.‬
‫האב מוליד את הבן.‬
‫אנחנו בונים עולם,‬
‫עתיד שיהיה מזהיר יותר‬ ‫מכפי שמישהו יכול לדמיין.‬
‫אני יודע זאת, כי אני בניתי אותו.‬
‫את אימו.‬
‫את חלק מזה עכשיו.‬
‫שלום לך, ליידי הארקר.‬
‫פולי!‬
‫זה אמיתי?‬
‫אתה נשבע?‬
‫אם כך,‬
‫אינך ג'וליאן הארקר.‬
‫שמי אליאס.‬
‫אליאס מניקס.‬
‫היידן יגדל,‬
‫ויהיו לו ילדים.‬
‫ולילדים שלהם יהיו ילדים.‬
‫ואחד מהם יהיה אבי.‬
‫אם אני לא קיים,‬
‫אז גם הבן שלנו לא קיים.‬
‫את מבינה?‬
‫זאת לולאה.‬
‫בלי התחלה ובלי סוף.‬
‫את בשר מבשרי, פולי.‬
‫תמיד היית.‬
‫אנחנו משפחה.‬
‫פולי.‬
‫ישנת היטב, יקירי?‬
‫צדקתי.‬
‫וייטמן אכזב.‬
‫הוא מסתיר את הילדה בדירתו.‬
‫את יודעת מה צריך לעשות.‬
‫כן.‬
‫דעי שאת אהובה, פולי.‬
‫תמיד אהבתי את העגילים האלה.‬
‫נהגת לומר‬
‫שזה בדיוק כמו במלחמה,‬
‫שזה לא שונה מטייס שמפיל פצצה‬
‫או חייל שלוחץ על ההדק.‬
‫איזו מהן, לדעתך... מרגיעה יותר?‬
‫אני חושבת שזו.‬
‫יקירתי, הילדה לא תרגיש דבר.‬
‫אתה זוכר‬
‫שאמרת לי שאין דבר כזה מוות?‬
‫שהעבר הוא מקום אמיתי וששום דבר לא מת באמת?‬
‫זה התקליט האחרון, אדוני.‬
‫חייתי את חייך, אליאס.‬
‫כשאתה יושב בסירה ההיא,‬
‫ומרגיש את ליבך הולם בחזה,‬
‫אותו הלב פועם בחזי.‬
‫יום אחד,‬
‫גם אתה תשב במקום שאני יושב כעת‬
‫ותקליט את המילים האלה בדיוק‬
‫ב-1941.‬
‫אני...‬
‫לא תאריך ימים אחריי.‬
‫שמע ישראל‬
‫אדוני אלוהינו‬
‫אדוני אחד.‬
‫ברוך שם כבוד מלכותו‬
‫לעולם ועד.‬
‫אני מצטערת.‬
‫הייתי צריכה שהדברים יישארו כפי שהם.‬
‫אבל כמו שאמרת,‬
‫ברגע שאתה יודע את האמת,‬
‫היא משנה אותך.‬
‫אתה לא יכול להישאר כפי שהיית.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫אז מה את מוכנה לעשות בנוגע לזה?‬
‫כל מה שיידרש.‬
‫קדימה.‬
‫אני יכול לתאר את זה‬
‫רק כסוג של חוויית סף מוות.‬
‫כשהכדור שלך פגע בי,‬
‫ניסיתי לעקוב אחרי מניקס,‬ ‫אבל הייתי חלש מדי.‬
‫הרגשתי‬
‫איך הגוף שלי מתפצל ומתחלק‬
‫ברגע אחד ויחיד במינו.‬
‫אין שום מדע,‬
‫אפילו לא השערה פרועה, שמסבירים מה זה.‬
‫היי.‬
‫טוב,‬
‫אז מה אפשר לעשות עם זה?‬
‫שום דבר.‬
‫שום דבר?‬
‫גם אנחנו חלק מהלולאה.‬
‫כל מה שעשינו הוביל ישירות למה שכבר קרה.‬
‫לא נוכל למנוע את הפיצוץ או להרוג את מניקס.‬
‫המציאות מונעת שינוי, מונעת פרדוקסים.‬
‫היי.‬
‫אתה בחיים.‬
‫"הגרון" עדיין שם.‬
‫הוא פועל. זה לא "שום דבר"!‬
‫כן, אבל מה נעשה איתו?‬
‫אני רק יודעת שכאשר אליאס היה בן 15,‬
‫עשיתי למענו כל מה שיכולתי,‬
‫כי האמנתי שהוא יכול לשנות את דעתו.‬
‫הימרתי על זה בחיי הבן שלי.‬
‫ולאורך 30 שנה‬ ‫עשיתי כל מה שיכולתי כדי לעצור אותו.‬
‫היקום רוצה שהוא יחיה.‬
‫אבל...‬
‫לפני שהפצצה התפוצצה,‬
‫אביו, אביו המאמץ, אנדרו מורלי,‬
‫אמר לי משהו שמעולם לא הבנתי.‬
‫זה מה שהיה קשה כל כך,‬
‫לדעת שאליאס יחוש בסוף‬ ‫כל כך הרבה כאב בגלל מה שהוא עשה,‬
‫לאלץ אותו לעשות משהו‬ ‫שאתה יודע שהוא יתחרט עליו.‬
‫רגע.‬
‫את אומרת‬
‫שמניקס מת אכול חרטה?‬
‫אולי.‬
‫אז זה פתח הכניסה שלנו.‬
‫ואם נצליח להגיע אליו? להתעמת איתו?‬
‫לזרוע בו ספק?‬
‫להביא לכך שישנה את דעתו?‬
‫אם היקום רוצה אותו בחיים,‬ ‫אנחנו צריכים רק להערים על היקום.‬
‫אנחנו חייבים לנסות.‬
‫את בטוחה?‬
‫כן.‬
‫אני אמות שם.‬
‫נכון?‬
‫זין על זה.‬
‫פאק.‬
‫תרגום כתוביות: נעמי מאזוז‬