‫פאק.‬
‫- הילינגהד -‬
‫- הגופה -‬
‫אז מה עכשיו?‬
‫היא הגיעה לשם?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אבל אם זה הצליח, אנחנו לא אמורים להיות פה.‬
‫אבל אנחנו כאן.‬
‫- סמטת לונגהרווסט -‬
‫אני שונא את המקום הזה.‬
‫אני מרגיש שאני צועד על הקבר שלי.‬
‫- הילינגהד -‬
‫דפו.‬
‫היא הגיעה.‬
‫- מייפלווד -‬
‫רגע.‬
‫הנה הילינגהד, אבל תראה.‬
‫- כתב הודאה‬ ‫16 בספטמבר 1890 -‬
‫- הרצח בסמטת לונגהרווסט -‬
‫- הומוסקסואל -‬
‫- אלפרד הילינגהד -‬
‫מפקח, יש בתא נכה שרוצה לדבר איתך.‬ ‫-תאמר לו לחכות.‬
‫זאת אישה, אדוני.‬
‫בפנים תמצא כל מה שאתה צריך‬ ‫כדי לתפוס את האיש שלך, פקד.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫הנח שם.‬
‫התיק נסגר עכשיו.‬
‫אז הנכה הזאת, אדוני, נשמעת מוזר.‬
‫כל הזמן אומרת, "תשיג לי את הילינגהד".‬ ‫צועקת, אדוני.‬
‫אני חושב ששמה מיי, מייפולווד. נשמע מוכר?‬
‫לא שמעתי עליה מימיי. טפל בזה בעצמך.‬
‫תאמר לה שאני מבוקש.‬
‫מה קרה?‬
‫זה העיתונאי?‬
‫פתחו!‬ ‫-לא עשית את זה!‬
‫לא עשית את זה!‬ ‫-בעלך רוצח, גב' הילינגהד.‬
‫הוא...‬
‫ראי במו עינייך את ההודאה שעליה חתם.‬
‫כרצונך, הילינגהד.‬
‫- אלפרד הילינגהד‬ ‫16.9.1890 -‬
‫צמא?‬
‫תודה.‬
‫את הנכה.‬
‫קראת בשמי.‬
‫סוף סוף!‬
‫הסגרת את עצמך על רצח לפני רגע, נכון?‬
‫הרצח בלונגהרווסט.‬
‫איך את יודעת? מי את?‬
‫אני...‬
‫באתי מרחוק, מ...‬
‫לא.‬
‫אתה קורא מדע בדיוני?‬
‫מדע מה?‬
‫זה יישמע מטורף...‬
‫אבל זאת האמת.‬
‫אתה פשוט חייב להקשיב לי.‬
‫בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫הרצח שהודית בו...‬
‫הוא נמצא עירום.‬
‫חור מקליע בעין שמאל שלו.‬
‫סימן מוזר על פרק כף היד שלו.‬
‫לא היה פצע יציאה.‬
‫וגם לא קליע.‬
‫איך ייתכן שאת יודעת זאת?‬
‫כי אני יריתי בו.‬
‫הגופה שמצאת,‬
‫החשוד שלך, סר ג'וליאן הארקר,‬
‫ואני,‬
‫כולנו באנו מהעתיד.‬
‫אה, כן.‬
‫בעתיד הזה, הארקר ביצע מעשה רצח‬
‫בקנה מידה שלא תאמין.‬
‫מאות אלפי... מה?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫רק תניחי לי לנפשי.‬
‫להניח לך? אבל...‬
‫פאק, לא! אתה חייב להקשיב.‬
‫אתה חייב...‬ ‫-מים.‬
‫לבתי היו התפרצויות זעם כמוך.‬
‫עד גיל 13.‬
‫הן לא הפריעו לי לישון.‬ ‫-בוא איתי.‬
‫וגם אלה לא יפריעו לי.‬
‫חרטת את שמך על לבנה בסמטת לונגהרווסט‬
‫וגם את הסימן מהגופה.‬
‫למה?‬
‫אני...‬
‫השארתי מסר.‬
‫למי?‬
‫לעתיד.‬
‫אלפרד.‬
‫השארת מסר לעתיד.‬
‫ועכשיו אני כאן.‬
‫בזמן שהגעתי ממנו,‬
‫הייתי בלשית שחקרה את המקרה הזה.‬
‫ממש כמוך.‬
‫ובאתי משם כדי לעצור את ג'וליאן הארקר.‬
‫הוא יוצר לולאה שאנחנו חייבים לפרוץ.‬
‫הוא יתחתן עם הבת שלך.‬
‫היא תלד לו ילד.‬
‫והרבה מאוד אנשים ימותו.‬
‫די!‬
‫די. מספיק עם ההצגה הזאת.‬
‫הארקר שלח אותך לכאן?‬
‫כדי לדחוף אותי לשיגעון?‬
‫מה המטרה שלך?‬
‫אני רק רוצה שתקשיב לי.‬
‫בבקשה.‬
‫ואז תוכל להחליט אם להאמין לי או לא.‬
‫בסדר.‬
‫ממילא אין לך לאן ללכת.‬
‫ואם נצליח לעצור אותו,‬
‫הכול ישתנה.‬
‫מניקס לא יבוא לעולם.‬
‫הגופה של דפו לא תגיע.‬
‫כל זה לא יקרה.‬
‫תהיה מי שהיית לפני שמצאת את הגופה.‬
‫כולנו נהיה.‬
‫למה התגייסת למשטרה?‬
‫כדי להרגיש שייכת.‬
‫ואתה?‬
‫כדי להסתתר.‬
‫למה להסתתר?‬
‫הילינגהד!‬
‫מה קורה?‬
‫מעבירים אותי הלילה.‬
‫מה? מעבירים?‬
‫כבר? לא.‬
‫לא, זה מוקדם מדי.‬
‫למה?‬
‫שיט. טוב.‬
‫קדימה, ספרי לי.‬
‫אתה מת בדרך לכלא.‬
‫זה נרשם כהתאבדות.‬
‫אתה יכול לשנות את זה.‬ ‫-הילינגהד.‬
‫עליי ללוות אותך לפנטונוויל.‬
‫בבקשה, אתה חייב לדבר איתו.‬
‫רק אתה יכול לשנות הכול!‬ ‫-נוודא שיתייחסו אליך בכבוד לפחות.‬
‫לא.‬
‫בבקשה.‬ ‫-קדימה, בוא.‬
‫מה אתה באמת עושה כאן, לדברוק?‬
‫אתה...‬
‫אתה טיפש.‬
‫יכולת להפיל את האשמה על העיתונאי.‬
‫אבל בחרת להקריב את עצמך.‬
‫לשם מה?‬
‫אהבה?‬
‫אהבה אליו?‬
‫אין הבדל גדול בינינו, אלפרד.‬
‫אני יודע מה זה לחיות בשקר.‬
‫די.‬
‫די!‬
‫באת כדי להרוג אותי.‬
‫אני יודע מי אתה באמת.‬
‫אני יודע...‬
‫עליך הכול.‬
‫אני יודע את האמת עליך.‬
‫נהר של דם זורם מן הידיים האלה.‬
‫ואתה תהרוג אותי.‬
‫אך אילו יכולתי לראות את בתי‬ ‫פעם אחת אחרונה,‬
‫הייתי מושך ומרחיק אותה ממך‬ ‫כמו ילדה משפת התהום‬
‫ומספר לה את האמת על מה שהנך.‬
‫למה דווקא היא?‬
‫אמור לי!‬
‫אהבה?‬
‫מה אתה יכול לדעת על אהבה‬
‫כשעצם קיומך מבטל אותה?‬
‫אין בך שמץ של הקרבה עצמית, נכון?‬
‫ולכן אתה תשקר לה.‬
‫ואליאס, אתה תהרוס אותה.‬
‫איך קראת לי?‬
‫אליאס.‬
‫אליאס מניקס.‬
‫איך אתה מכיר את השם הזה?‬
‫הזוג מורלי שיקר לך.‬
‫ואתה שיקרת לעצמך.‬
‫אתה לא תמות אהוב.‬
‫אתה תמות לבד, אכול חרטה,‬
‫חלש ומפוחד מכדי להשתנות.‬
‫מי אמר לך את זה?‬
‫רוחות, כמובן.‬
‫אל תלך ממני.‬
‫פחדן!‬
‫כל דבר שהאמנת בו אי פעם!‬
‫הכול!‬ ‫-הילינגהד, מספיק!‬
‫אליאס!‬
‫עוד לא מאוחר מדי...‬
‫פולי.‬
‫יש לי חדשות רעות.‬
‫בעצמך אמרת שזו תהיה מלחמה,‬
‫ובמלחמה נדרשת הקרבה.‬
‫דע שאתה אהוב, אדוני.‬
‫שמעתי את קולי שלי‬
‫מבטיח לי שאמצא אהבה.‬
‫ומצאתי.‬
‫מצאתי אהבה.‬
‫הבטחתי לעצמי שנהיה מאושרים.‬
‫ונהיה מאושרים.‬
‫איזו סיבה יש לי לשקר לעצמי?‬
‫לא הייתי משקר.‬
‫לא ייתכן ששיקרתי.‬
‫כן.‬
‫דע שאתה אהוב.‬
‫סלחי לי.‬
‫מה קרה?‬
‫ספר לי.‬
‫זה בגלל משהו שעשיתי?‬
‫לא.‬
‫אז אמור לי את האמת, ג'וליאן. בבקשה.‬
‫אינני יכול.‬
‫- הארקר ושות' בע"מ - בנק - כספות -‬
‫- כספת מס' 6 - שינויים - תוכנית -‬
‫ג'וליאן? אני מצטערת, אבל זה דחוף.‬
‫באביב,‬
‫אתה תהיה אבא.‬
‫זה נפלא.‬
‫אתה לא שמח?‬
‫ודאי שכן.‬
‫אולי כדאי שנשאל את אימך‬
‫אם זה יהיה בן או בת.‬
‫ואולי אתה כבר יודע?‬
‫זה יהיה בן.‬
‫זו תהיה התחלה חדשה בשבילנו, נכון?‬
‫משפחה חדשה.‬
‫התינוק בעט, לא הצלחתי...‬
‫לא הצלחתי לישון.‬
‫הייתי חייבת לדעת מה מטריד אותך כל כך.‬
‫אם זאת אשמתי או משהו אחר.‬
‫השתנית בלילה שבו אבי מת.‬
‫תמיד תהיתי מדוע.‬
‫נפגשת איתו באותו הלילה, נכון?‬
‫כעת אני מבינה שאני...‬
‫אני מזהה את האיש הזה.‬
‫זה האיש שאבי הודה שרצח, נכון?‬
‫האיש בציור שלך?‬
‫אתה תאמר לי את האמת, ג'וליאן,‬ ‫ולא, לא תראה אותי שוב לעולם.‬
‫אל תתקרב עוד.‬
‫בחיי...‬
‫הילד שלך שטרם נולד...‬
‫האם היה לך חלק ב...‬
‫במותו של אבי?‬
‫כן.‬
‫אני הרגתי אותו.‬
‫הנח לי.‬ ‫-אין לך ברירה!‬
‫אמרת...‬ ‫-הקשיבי לי.‬
‫הקשיבי לי!‬
‫אינך יכולה לשנות את זה.‬
‫אני מהעתיד.‬
‫הילד שאת נושאת יוליד בן.‬
‫ואז ייוולדו דורות, ואז אני איוולד.‬
‫בלי המעשה הזה, אני לא אתקיים.‬
‫וגם לא הילד שלך.‬
‫את מבינה?‬
‫אין לך ברירה.‬
‫הראש בפתח. ללחוץ, ליידי הארקר, ללחוץ.‬
‫מזל טוב, סר ג'וליאן.‬
‫אתה אב גאה לבן זכר בריא.‬
‫הוא נראה בדיוק כמוך.‬
‫אליאס.‬
‫פולי.‬
‫בבקשה, אני מתחנן.‬
‫תני לו להרגיש שהוא אהוב.‬
‫שום חיים לא צריכים להתחיל בכזו...‬
‫קרירות,‬
‫בכזה כאב.‬
‫אנחנו אמורים להיות מאושרים.‬
‫ואני מבטיח לך, אנחנו נהיה מאושרים.‬
‫דע שאתה אהוב.‬
‫וייטמן מסתיר את הילדה בדירתו.‬
‫ברור לי מה עליי לעשות.‬
‫תמיד שנאתי את העגילים האלה.‬
‫למה לא סיפרת לי מעולם איך נגזר עליי למות?‬
‫כמה זמן נשאר לי?‬
‫שנים?‬
‫או שעות?‬
‫פולי, הפסיקי, בבקשה.‬
‫סלחי לי.‬
‫מעולם לא רציתי שמשהו מכל זה יקרה לך.‬
‫מה איתך?‬
‫איך אתה מת?‬
‫בקרוב מן הסתם.‬
‫זאת אני? אני הורגת אותך?‬
‫אני מקווה שזאת אני.‬
‫הגיע הזמן. אין טעם לדחות את זה עוד.‬
‫האחרון, אדוני.‬
‫אנחנו יכולים להקליט תקליט אחר,‬
‫לומר לעצמי לא לעשות את זה.‬
‫זה יכול לשנות הכול.‬ ‫-לא.‬
‫אסור שמשהו ישתנה.‬
‫הכול תלוי בזה.‬
‫הבן שלך, הנכדים שלך, הילדים שלהם,‬
‫העולם שאתה יוצר.‬
‫זה שקר.‬
‫אז שקר כאילו חייך תלויים בזה.‬
‫חייהם, אם לא חייך.‬
‫חייתי את חייך, אליאס.‬
‫כשאתה יושב בסירה ההיא‬
‫ומרגיש את ליבך הולם בחזה...‬
‫ליידי הארקר ביקשה שאקח את הציוד.‬
‫הוא מעלה אבק.‬
‫זה בסדר.‬
‫שיישאר כאן.‬
‫אני צריך לנוח.‬
‫בסדר גמור, אדוני.‬
‫אני מתפלל שהאמיתות האלה ימצאו אותך, אליאס.‬
‫משום מה, הן היו רדומות בי זמן רב מדי.‬
‫כל מילה ששמעת ממני עד כה הייתה שקר.‬
‫אני צריך שתקשיב לי.‬
‫קראו לה אסתר. היא הייתה בת 11.‬
‫בבקשה, אני מתחנן. אל תהרוג אותי עדיין.‬
‫למה אתה מחכה? לשוטרים?‬
‫מאוחר מדי. הם לא יצילו אותך.‬
‫זה בשבילה.‬
‫קרל.‬
‫קרל וייסמן.‬
‫מה היית נותן כדי לכפר?‬
‫כדי לשנות את מה שקרה?‬
‫כדי להציל את החיים, לא רק של אסתר,‬
‫אלא של מאות אלפי אנשים?‬
‫עזור לי לתקן את מה שקלקלתי.‬
‫על מה אתה מדבר?‬ ‫-אני זקוק לעזרתך.‬
‫רק אתה יכול לעזור.‬
‫אנא.‬
‫תוציא את זה מהבית שלי.‬
‫אם בני ימצא אותו, הוא ישמיד אותו.‬
‫מה זה?‬
‫על התקליט הזה נמצאת האמת,‬
‫אמת שתשנה הכול.‬
‫את האמת הזאת חייב לשמוע האדם הנכון,‬
‫בלשית ששמה שהארה חסן.‬
‫שהארה מה? מי?‬
‫אתה לא הבלש היחיד‬ ‫שמצא את הגופה בסמטת לונגהרווסט.‬
‫הילינגהד, חסן ומייפלווד, כולם כמוך.‬
‫יש עליו מילים שיצילו את כולם.‬
‫כל אלה שאיבדת,‬
‫אותם אנשים שאת נפשותיהם השמדתי,‬
‫אתה יכול להציל את כולם.‬
‫רק אתה.‬
‫רגע.‬
‫רגע, איש זקן, קדימה.‬
‫קח אותו למקום בטוח.‬
‫שהארה חסן. בבקשה.‬
‫למען אסתר.‬
‫למען כולנו.‬
‫אני מפציר בך.‬
‫רק עשה את המעשה הטוב האחד הזה.‬
‫וייטמן לא בלע את הפיתיון.‬ ‫הוא מסתובב חופשי.‬
‫אשלח סיורים של שוטרים חמושים‬ ‫להגן עליך ועל אימא.‬
‫אתה שומע אותי? אבא?‬
‫יפה מצדך שאתה מזהיר את הוריך, היידן.‬
‫אם כי באיחור קל.‬
‫מה עשית להם?‬
‫תנחומיי.‬
‫אתה מת.‬
‫העיר כולה תצא לחפש אותך.‬ ‫אתה שומע אותי, וייסמן?‬
‫וייסמן!‬
‫הוא בהארקר האוס.‬ ‫אני רוצה שיירו בו בלי היסוס. ברור?‬
‫סמל וייטמן הוא רוצח!‬
‫יש פקודה לירות בלי היסוס.‬
‫וייטמן!‬
‫- סמטת לונגהרווסט -‬
‫- הילינגהד - מייפלווד -‬
‫כולנו מצאנו את הגופה.‬
‫כולנו באנו הנה.‬
‫- סוחר המשי -‬
‫כולם החוצה.‬
‫קדימה, ילד. נשוף במשרוקית.‬
‫לא, באמת. בכל הכוח.‬
‫אני לא אפגע בך.‬
‫צא החוצה. תסדיר את הנשימה.‬
‫- אינוורנס -‬
‫וייטמן!‬
‫אתה מכותר!‬
‫צא.‬
‫או שתמות.‬
‫לא.‬
‫קדימה, היידן.‬
‫"המשי" הוא פאב של שוטרים.‬
‫חבל להרוס אותו.‬
‫תיכנס.‬
‫אני מיד מגיע אליך.‬
‫"דבר טוב אחד."‬
‫חכו.‬
‫תנחומיי.‬
‫- הילינגהד -‬
‫- חסן - פיינט?‬ ‫וייטמן -‬
‫"חסן... פיינט?"‬ ‫-פיינט?‬
‫"וייטמן."‬
‫משהו שונה.‬
‫משהו השתנה.‬
‫אני מרגישה את זה.‬
‫צ'רלס וייטמן?‬ ‫-אגדה. התיק האחרון שלו.‬
‫נורה למוות ע"י שוטרים כמוהו.‬
‫הזיכרונות שלי.‬
‫- נורה כשנעצר ב"סוחר המשי" -‬
‫לא, רגע.‬
‫הפאב, קרוב לכאן, פאב השוטרים הישן שלנו.‬
‫וייטמן רוצה שאלך לשם.‬ ‫הוא רוצה שאמצא שם משהו.‬
‫"המשי"! נזכרתי.‬
‫הפאב נקרא "המשי".‬
‫פאק.‬ ‫-מה?‬
‫הפאב נחרב בפיצוץ לפני 30 שנה.‬
‫תקשיבי, "הגרון" עדיין קיים.‬
‫בוא נלך.‬
‫אני רוצה לדעת!‬
‫אליאס!‬
‫פצצה ממלחמת העולם השנייה שלא התפוצצה‬
‫התגלתה במהלך מיפוי תחמושת.‬
‫מנטרלים אותה כעת,‬ ‫ואנחנו מפנים את הבנק מטעמי ביטחון.‬
‫התמונות האלה הגיעו בדקות האחרונות,‬
‫והן מראות כאוס ברחובות,‬
‫לאחר שהאזור סביב הבנק הפרטי נסגר...‬
‫- מצוד משטרתי מסתיים‬ ‫בקרב יריות עקוב מדם בפאב שוטרים -‬
‫- הקורבנות של וייטמן -‬
‫- פברואר 1941 -‬
‫- לסמלת בילוש שהארה חסן -‬
‫אל תאמיני לכל מה שאומרים עליי.‬
‫- בכבוד, סמל וייטמן -‬
‫הנה דבר טוב אחד.‬
‫שירותי הרכבות והתחבורה בלונדון שובשו קשות,‬
‫והתנועה עדיין תקועה.‬
‫כפי שרואים בתמונות שמגיעות לכאן, ברור...‬
‫האזור נסגר על ידי המשטרה כעת.‬
‫כן, המשטרה...‬
‫שרה! אני צריכה לדבר איתך.‬
‫שרה, תפתחי את הדלת, בבקשה.‬
‫אני הבלשית חסן.‬
‫הבלשית חסן?‬
‫שרה, אל תיבהלי.‬
‫- שרה מניקס נייד -‬
‫שרה? את בסדר?‬
‫שהארה, אני על רמקול?‬
‫שרה, זאת את?‬
‫זאת לא שרה. תורידי אותי מהרמקול,‬ ‫תעצרי בצד, ואני אסביר.‬
‫אנא, שאז. פשוט עשי את זה.‬
‫מה קורה?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫איפה שרה?‬
‫שרה בסדר.‬
‫תורידי אותי מהרמקול.‬
‫את לא ברמקול. מי מדברת?‬
‫שהארה, כשתראי אותי,‬
‫את תרצי להתחרפן. תשלטי בעצמך.‬
‫אם לא תזהי אותי מיד, אני איעלב.‬
‫מי את?‬
‫את יודעת.‬
‫מי זאת? מה קורה פה?‬
‫יש עוד מנגנון הפעלה.‬
‫אליאס צריך רק למצוא טלפון,‬ ‫לחייג למספר, ואז כולם ייהרגו.‬
‫אל תפחידי אותו.‬
‫אל תיתני לו לברוח.‬
‫תהנהני אם הבנת.‬
‫בסדר.‬
‫עכשיו תפתחי את החלון, והילדים שם,‬
‫אלה שעל האופניים, תבהילי אותם עם הסירנה.‬
‫תגידי להם להסתלק. קדימה.‬
‫שהארה, את יודעת איך.‬
‫היי, שלושתכם, עופו מכאן.‬
‫רוצים שאעצור אתכם? תתחפפו מפה!‬
‫מה קורה?‬
‫בסדר, שאז.‬
‫עכשיו שימי אותי על רמקול.‬
‫אליאס, אתה שומע אותי?‬
‫מי את?‬
‫כבר הבנת לבד.‬
‫אליאס,‬
‫אני יודעת מה בארבר נתן לך.‬
‫אני יודעת מה אתה עומד לעשות.‬
‫במקום שממנו באתי, אכן חייגת למספר הזה.‬
‫ומאות אלפי אנשים נהרגו.‬
‫וביניהם הבן שלי,‬
‫ג'אווד.‬
‫לא.‬
‫אני יודעת שהבטיחו לך‬ ‫שהעולם יהיה מקום טוב יותר.‬
‫אני יודעת שהבטיחו לך אהבה, שתדע מה היא,‬
‫שתרגיש אותה.‬
‫אבל כולם שיקרו לך.‬
‫אני לא מצפה ממך להאמין לי,‬
‫אבל אולי תאמין לעצמך.‬
‫אני מתפלל שאמיתות אלה ימצאו אותך, אליאס.‬
‫משום מה, הן היו רדומות בי זמן רב מדי.‬
‫כל מילה ששמעת ממני עד כה הייתה שקר.‬
‫זה לא הוגן כלפיך. זה מעולם לא היה הוגן.‬
‫הקורבן שאני עומד לבקש ממך להקריב‬
‫יהיה הדבר הכי לא הוגן.‬
‫לא. שרה, אל תצאי.‬ ‫-הלב שלנו מעולם לא נרפא, אליאס.‬
‫תני לו לסיים קודם.‬ ‫-הכאב תמיד שם.‬
‫הוא לא נעלם.‬
‫הוא בלתי נסבל.‬
‫אני חש אותו ברגע זה.‬
‫אני עדיין חולם את אותו חלום,‬
‫שבו אני...‬
‫מחזיק את הילד ההוא,‬ ‫החולה, הקמל והמפוחד, בזרועותיי.‬
‫אני לא רואה את פניו,‬
‫אבל אני יודע שאני חייב להרוג אותו.‬
‫אני מתפלל שזה יקרה מהר‬
‫וללא כאב.‬
‫בעיניו נשקפים פחד ובגידה,‬
‫ואני יכול רק לחבק אותו.‬
‫לחבק אותו ולוודא שהוא ידע שהוא אהוב.‬
‫זה יותר מסתם חלום, אליאס.‬
‫זה מסר.‬
‫מסר לרגע הזה.‬
‫לנו.‬
‫וכעת אנחנו יודעים מה עלינו לעשות.‬
‫אני מצטער, נערי.‬
‫אנא, סלח לי.‬
‫ודע שאתה אהוב.‬
‫פאק.‬
‫אליאס.‬
‫אם אתקשר למספר הזה,‬
‫הפצצה תתפוצץ למרות הכול.‬
‫תודה.‬
‫כן.‬
‫אליאס!‬
‫אליאס.‬
‫שהארה.‬
‫את בסדר?‬
‫איזה יום היום?‬
‫אימא!‬
‫אפשר לקבל טוסט?‬
‫עם דבש וחמאה.‬
‫אימוש, את מועכת אותי.‬
‫זה יום ההולדת שלי.‬
‫קדימה, ג'אווד, בוא הנה!‬
‫קדימה!‬
‫בלשים. תודה שבאתם בהתראה קצרה.‬
‫הפקודות הן לא להתערב‬ ‫אלא אם יש התגרות ישירה.‬
‫ברור?‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫- לא לנאצים‬ ‫לא לשקרים גזעניים -‬
‫יש דברים שלא משתנים, אה?‬
‫- פולי הילינגהד מנגנת לחיילים! -‬
‫היי! תעצרו אותה! היא גנבה לי תפוחים.‬
‫היי!‬
‫רוצי.‬
‫בבקשה, תן לי ללכת איתו!‬ ‫-אימא! לא!‬
‫בבקשה!‬
‫תן לי ללכת איתו, בבקשה.‬
‫תרשו לאימא להתלוות אליו.‬ ‫-תודה, אדוני.‬
‫תודה. אלוהים יברך אותך.‬
‫מונית!‬
‫תודה.‬
‫רחוב ספנסר, בבקשה.‬
‫- אבא: מתי את מסיימת?‬ ‫אני בדרך -‬
‫אני מתה על השיר הזה.‬
‫אכפת לך להגביר?‬
‫לפעמים אני מרגישה‬ ‫שכל העיר הזאת על סף רתיחה.‬
‫עומדת להתפוצץ.‬
‫העתיד מדאיג אותי. הבנת למה אני מתכוונת?‬
‫הבנתי בדיוק למה את מתכוונת.‬
‫שהארה.‬
‫- דש"א -‬
‫תרגום כתוביות: נעמי מאזוז‬