‫- אריק -‬
‫ארבעים ושמונה שעות עברו‬ ‫מאז שאדגר אנדרסון נראה לאחרונה,‬
‫בסביבות שמונה בבוקר, בדרכו לבית הספר.‬
‫אנו קוראים‬
‫לכל מי שיש לו מידע,‬ ‫גם אם נראה זניח, בבקשה, צרו איתנו קשר.‬
‫עזרו להחזיר את הילד האבוד הביתה.‬
‫אני רוצה לתת‬ ‫להורים של אדגר לומר כמה מילים.‬
‫אדגר, אם אתה צופה בזה...‬
‫אני מצטער, חבר.‬
‫פשוט תחזור הביתה, בסדר?‬
‫תוכיח לכל הגבירות והאדונים‬ ‫מהתקשורת שאתה לא מת.‬
‫- 48 שעות קודם לכן -‬
‫והדבר היחיד שכולנו למדנו היום‬
‫הוא שלפעמים צריך לאזור אומץ.‬
‫נכון, השוטר צ'ארלי?‬
‫נכון מאוד, באג.‬
‫ואתה צריך להראות למישהו שאתה נהנה ממנו.‬
‫זה טוב.‬
‫אז יום הולדת שמח, מר חוזה.‬
‫ואתה יודע, גם אם לא היית חבר שלנו,‬
‫היינו בוחרים בך תמיד!‬
‫וואו, חברים.‬
‫בכנות, זה יום ההולדת הכי טוב שהיה לי.‬
‫ומה כולנו אומרים?‬
‫תהיה טוב! תהיה נחמד!‬
‫תהיה אמיץ! תהיה שונה!‬
‫"העצים ירוקים והשמיים כחולים‬
‫"השמש זורחת והיא מחייכת אליך‬
‫"שלום, עולם, מה אתה עושה היום?‬
‫"שים את ידך בשלי‬ ‫קדימה, בוא נשחק‬
‫"אם אתה מתבייש, אל תחשוש‬
‫"באג!‬ ‫-מאש!‬
‫"פרקר!‬ ‫-פגי!‬
‫"כאן‬
‫"תהיה טוב! תהיה נחמד!‬ ‫תהיה אמיץ! תהיה שונה!‬
‫"תפתחו את הלב ותגידו, 'יום טוב'‬
‫"תגידו, 'יום טוב'‬
‫"יום טוב‬
‫"יום טוב סאנשיין‬
‫"יום טוב‬
‫"יום טוב סאנשיין‬
‫"יום טוב‬
‫"יום טוב סאנשיין"‬
‫כן!‬
‫- קוסטלו 1985 עובד למענך בעירייה -‬
‫מחר נבצע קטע ביטבוקס של באג ומאש,‬
‫ואחר כך נעבור ישר למפגש הראשון.‬
‫וואו. ברצינות? ביטבוקס?‬
‫כן, צריך לעלות את המספרים. למשוך צופים.‬
‫עשר שנים, לני.‬ ‫עשר שנים הולך לנו פשוט מצוין.‬
‫האמת שלא, נתוני הצפייה‬ ‫ירדו ב-12 החודשים האחרונים.‬
‫כל האנשים החשובים מפי-אל-אן‬ ‫והחבר'ה מהעירייה באים.‬
‫הבטחתי לג'רי מופע מעולה.‬ ‫"יום טוב סאנשיין!"‬
‫מוסד מזוין!‬
‫אף אחד לא חסין מפני ביטול, ויני.‬
‫אנחנו חייבים לגוון.‬
‫חייבים להרחיב את העולם‬ ‫של "יום טוב סאנשיין".‬
‫אני חושב שהניסיון למצוא‬ ‫בובה חדשה בעזרת המוחות הגדולים שלנו,‬
‫זה מהלך נועז מצידם.‬
‫מה שנראה לך נועז ומרשים,‬
‫נראה לי כמו שטות מחורבנת‬ ‫שבעזרתה יקרעו את התוכנית לגזרים.‬
‫התוכנית שאנחנו אוהבים, והשקענו בה,‬
‫ומה הם רוצים עכשיו? ביטבוקס ושפת רחוב?‬
‫כלומר, מה הלאה?‬
‫הם יזרקו מלא רפש‬ ‫על דוכן הנקניקיות של מר חוזה?‬
‫זה רעיון אחד.‬
‫זה לא באג ומאש. זה לא "יום טוב סאנשיין".‬
‫אנחנו צריכים בובה חדשה, וינסנט.‬
‫חייבים לגשר על הפער‬
‫בין ילדי הגן וילדי היסודי.‬
‫שם נמצאים הילדים המגניבים.‬
‫ממתי הסדרה הזאת עוסקת בילדים המגניבים?‬
‫וינסנט, אתה אמן בתחומך,‬
‫אבל באמת, האם אי פעם אובחנת?‬
‫בחיי. תודה, ד"ר ורוניקה, על תרומתך, כרגיל.‬
‫אני עפה מכאן, חברים!‬ ‫-תיהני עם החבר המזמזם שלך.‬
‫הוא בתיק שלך? ברור לך שזה לא בן אמיתי.‬
‫אה, הוא כאן.‬
‫הנה הוא. לך תזדיין!‬ ‫-הוא כן בן אמיתי! באמת שכן!‬
‫יש לי משחק טניס.‬
‫אני חייב...‬ ‫-בטח. כן. אל תשכח לבצע חימום.‬
‫גם אני.‬ ‫-כן, גם אתה?‬
‫ארוחה עם אימא שלי.‬ ‫-תמסור ד"ש.‬
‫נקבע את הלו"ז מחר.‬
‫סיימת?‬
‫אפילו לא קרוב. למה אתה עושה את זה?‬
‫למה לשאול בכלל? אתה מתנהג בטירוף.‬
‫אתה רוצה דוגמית?‬
‫בשביל אריק?‬
‫תודה, אליס.‬
‫אין בעיה.‬
‫חייבים לשפר את המצב של התוכנית.‬
‫ניתן להם את המופע הכי טוב שנוכל לתת,‬
‫אבל בבקשה, תהיה פתוח לרעיונות שלהם.‬
‫אל תאכזב אותי.‬
‫אידיוט.‬
‫היי, לני.‬
‫נתראה, ילד.‬
‫קדימה, קח את הדברים שלך.‬
‫ביי, גרג.‬
‫לילה טוב, מר אנדרסון. לילה טוב, אדגר.‬
‫היי, אדגר. אדגר.‬
‫קדימה, תהיה עירני.‬
‫אבא, יש לי רעיון לבובה החדשה למופע שלך.‬
‫יש לו סימנים כחולים,‬ ‫כמו זיגזג, לאורך הגב שלו,‬
‫כמו המעיל שלי.‬
‫הזנב שלו מתנפנף כמו של טריקסי כשהוא מתרגז.‬
‫וקוראים לו אריק.‬
‫רואה?‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫אני יודע שהיה לכולכם יום ארוך...‬
‫אבל אולי תוכלו לתרום לצדקה.‬
‫ארבע עשרה שנה בצבא ארה"ב.‬ ‫שני עיטורי לב הארגמן.‬
‫היי.‬
‫תודה לך על שירותך, בנאדם.‬ ‫-תודה, אדוני.‬
‫גבירותיי ורבותיי...‬
‫חייל משוחרר צנוע...‬
‫"היי, אדגר.‬
‫"אדגר.‬
‫"הרגע אכלתי קופסה שלמה של דונאטס.‬
‫"הם היו על השולחן של הבוס שלי, ו...‬
‫"כשאתעורר, אימא שלי תהרוג אותי."‬
‫אבא. הקומיקס שלי. הבטחת.‬
‫ו"דינמיט" לילד.‬
‫היי, ילד.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה הכול?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫היי, אתה!‬ ‫-מה?‬
‫לקחת בקבוק.‬
‫לא לקחתי כלום.‬ ‫-היי! אני אקרא למשטרה!‬
‫לך תזדיין!‬ ‫-לך תזדיין!‬
‫לך תזדיין!‬
‫מה קורה, איש קטן?‬
‫היי. קדימה, אתחרה בך הביתה.‬
‫בוא נזוז!‬
‫בוא! קדימה!‬
‫קדימה.‬
‫בוא כבר, אדגר. אתה איטי מדי שוב.‬
‫היי, ג'ורג'.‬
‫היי, ה"דינמיט" שלך אצלך.‬ ‫תשמור לי את התשבץ, אדגר.‬
‫בסדר.‬
‫הרדיאטורים עושים בעיות.‬
‫תודה, ג'ורג', כמו תמיד.‬
‫נו באמת!‬
‫לך תזדיין, בן זונה!‬
‫הזקן הזה! בחייך!‬
‫אתה מנשק את אמא שלך עם הפה הזה?‬
‫היי.‬
‫איך היה היום שלך?‬ ‫-בסדר.‬
‫כמעט סיימתי לבדוק מבחנים.‬
‫היי, מותק.‬ ‫-היי, אימא.‬
‫היה לך יום טוב? בוא הנה.‬
‫אל תחנקי את הילד.‬
‫אל תקשיב לאבא. הוא סתם זקן גדול ונרגן.‬
‫זקן וגדול ונרגן.‬
‫אולי כי לא קיבלתי זיון כבר שבועות.‬
‫כבר התחלנו לשתות? תודה.‬
‫מה אבא היקר זומם עכשיו?‬
‫סוגר את המקלט ברחוב 34.‬
‫מפנה מקום לעוד בנייני דירות.‬
‫מה לגבי האנשים האלה? לאן הם ילכו?‬
‫לא לפנטהאוז באפר איסט סייד, כמובן.‬
‫תתאר לעצמך...‬
‫...אתנקש בלני‬
‫אם אצטרך לשמוע אותו מדבר שוב על ג'רי‬
‫ועל הרעיונות הנועזים של הרשת.‬
‫"אתה מבין מי שם‬ ‫את הבננה בבננה ספליט, וינסנט..."‬
‫- הלצות זאפר -‬
‫"מדהים, בבקשה שתף אותנו, כי זה מה‬ ‫שאנחנו צריכים עכשיו בתוכנית, עוד בננה."‬
‫הבחור לחוץ בטירוף‬ ‫כי נתוני הצפייה ירדו בשלושה אחוזים.‬
‫מה נסגר?‬
‫לך תזדיין.‬
‫תודה לך על שירותך, בנאדם.‬
‫כדי ליצור קסם לא חייבים‬ ‫להשליך את התינוק עם מי האמבטיה.‬
‫טוב, דבר אינו קבוע מלבד שינוי, נכון?‬
‫כן. "כולם חושבים לשנות את העולם,‬
‫"אבל אף אחד לא חושב לשנות את עצמו."‬
‫אדגר!‬
‫טולסטוי.‬
‫כל הכבוד!‬
‫הילד הזה גאון!‬
‫אבל הבעיה ביצירת מעשה קסם‬
‫היא שאת האמן, אדגר, אי אפשר לכמת‬
‫בעזרת מחקר דעת קהל ומבחן צפייה.‬
‫הם מבקשים ממך שתמציא‬ ‫בובה חדשה, לא את "מלחמה ושלום".‬
‫ספר לאימא שלך על מה אתה עובד, ילד.‬ ‫יש לו רעיון לבובה חדשה.‬
‫אדגר, לך להתקלח.‬
‫אולי זה מה שצריך. קדימה, ספר לי.‬
‫וינסנט.‬
‫מה? זה טוב לילד.‬
‫אז זה דבר כחול וגדול?‬
‫אריק. הוא לא לגמרי כחול.‬
‫רק על הגב וקצת על הסנטר.‬
‫ומה הגובה שלו?‬
‫קצת יותר גבוה ממך, עם פרווה על הפנים.‬
‫פרווה בכל מקום, עד כפות הרגליים.‬
‫כפות רגליים... אה! אז הוא תחפושת גוף מלאה?‬
‫אולי.‬
‫כן, ויש לו קרניים...‬ ‫-תמשיך להסתכל עליי.‬
‫קשר עין. אתה צריך למכור את זה, זוכר?‬
‫לא ממש קרניים.‬
‫עם או בלי קרניים? אתה חייב להיות ספציפי.‬
‫קדימה. תצטרך להקסים אותי‬ ‫כדי שזה יגיע לטלוויזיה.‬
‫והוא...‬
‫יש לו...‬
‫הוא הרגע צלל והתרסק.‬
‫הבא בתור!‬ ‫-וינסנט, תפסיק!‬
‫מה?‬
‫קדימה, מותק. בוא נלך להתארגן.‬
‫סליחה, אדגר.‬
‫אנחנו נעשה את זה עכשיו?‬ ‫-מתי אם לא עכשיו?‬
‫אתה אף פעם לא כאן. עובד ומסתובב כל הלילה!‬ ‫-הנה זה מתחיל!‬
‫קסנדרה המסכנה והזנוחה.‬ ‫-אל תקרא לי ככה. אני שונאת את זה!‬
‫ורד בכל שם אחר הוא עדיין ורד מחורבן.‬
‫לך תזדיין!‬
‫מתי באמת נזדיין שוב?‬ ‫-למה שלא תזיין את עצמך?‬
‫ניסיתי את זה. הרגשתי בודד. למה שלא תעזרי?‬
‫אתה יודע מה? הצורך שלך‬ ‫להרוס אותי, להרוס את עמיתיך לעבודה,‬
‫להרוס את הילד שלנו, זה הכול אתה.‬
‫זה הכול אתה, וינסנט!‬
‫את צריכה פסיכולוג כדי לדעת את זה.‬
‫יודע מה? לך תזדיין!‬ ‫-לכי תזדייני!‬
‫לך תזדיין! לך תזדיין!‬
‫לכי תזדייני בעצמך!‬
‫היי, מותק. צחצחת שיניים?‬
‫יופי. אפשר לקבל נשיקה?‬
‫אוי, הוא אוכל אותי!‬
‫מה אפשר לעשות?‬
‫רוצה שאבדוק מתחת למיטה?‬
‫אין מפלצות. הכול בסדר.‬
‫אוקיי.‬
‫זה הוא? אפשר לראות אותו?‬
‫יש לך הכישרון של אבא שלך.‬
‫הוא מוצא חן בעיניי.‬
‫חלומות מתוקים.‬
‫אני אוהבת אותך.‬ ‫-אני אוהב אותך, אמא.‬
‫רוצה פרנץ' טוסט?‬
‫תצטרך יותר מדגני "לאקי צ'ארמס".‬
‫- נעדר: מרלון רושל -‬
‫אתה לא מדבר איתי היום? בסדר.‬
‫תניח לילד. אתה לא רואה שהוא כועס?‬
‫למה?‬
‫כי אבא שלו מניאק.‬
‫זה לא עמוק מספיק. הקול שלו עמוק יותר.‬
‫עמוק יותר, בסדר.‬
‫אז... על מה אנחנו מדברים בדיוק?‬
‫כזה עמוק? ממש נמוך? כן?‬
‫עכשיו אנחנו מתקדמים.‬ ‫עמוק כמו לי מרווין, נכון?‬
‫קדימה, ילד. למה שלא תאכל פרנץ' טוסט?‬
‫אפילו לא כדי לרצות את אבא שלך?‬
‫תוכל ללוות אותו לבית הספר?‬
‫שמעת, ילד? אימא שלך חושבת שאתה צריך ליווי.‬
‫תפסיק לעשות את זה.‬
‫מה? הילד אוהב את זה.‬
‫בסדר, מותק.‬
‫אל תשכח לאכול את הבננה שלך היום.‬
‫אוהבת אותך.‬
‫קאסי? היי, קאסי, חכי!‬
‫תפסיק עם הקולות,‬
‫או שאתחיל לדאוג שאתה שוב יורד מהפסים.‬
‫אנחנו צריכים לדבר.‬
‫לא עכשיו. אני מאחרת לשיעור.‬
‫בחייך, את תמיד אומרת שאת מאחרת לשיעור.‬
‫- מיץ תפוחים -‬
‫אני רוצה להאמין...‬
‫בואי פשוט... בואי ניקח קצת חופש.‬
‫את ואני. ניקח חופש יחד.‬ ‫-מתי?‬
‫מתישהו בקרוב, בסדר?‬ ‫אני מבטיח. כי אני רק... אני רוצה...‬
‫אני מבטיח.‬ ‫-שמעתי את זה בעבר.‬
‫אדגר. אתה מוכן בבקשה‬ ‫לקחת אותו? אבא ייקח אותך.‬
‫הוא בכיתה ה'. זה רק כמה רחובות מכאן.‬
‫אני רוצה שתיקח אותו.‬
‫היי, אדגר. עדיין יש לך את התשבץ?‬
‫נתראה במרתף אחר כך?‬
‫- תחנת משטרת ניו יורק, מחוז 27 -‬
‫בוקר טוב.‬
‫היי.‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫מי בת המזל?‬
‫האפטרשייב שלך.‬
‫"קול ווטר" או "קלווין קליין"?‬
‫אחרי אימון אני פשוט מתיז מה שיש.‬
‫זה נחמד.‬
‫תודה.‬
‫שלום, מחלקת נעדרים.‬
‫חכה. מייקי.‬
‫לדרויט.‬
‫- יום טוב סאנשיין‬ ‫פי-אל-אן -‬
‫וינסנט!‬
‫וינסנט, קאסי התקשרה.‬
‫אתה יכול לחזור אליה? זה נשמע די דחוף.‬
‫דקה לשידור.‬
‫וינסנט.‬ ‫-כן, ג'רי. אני יודע. להתנהג יפה.‬
‫יש הרבה אנשים חשובים מהרשת בשורה הראשונה.‬
‫ריצ'רד קוסטלו כאן עם הילדים שלו.‬
‫פעם לא יכולת להשיג‬ ‫אישור צילום בלי להכיר את הבחור.‬
‫נער הפוסטר של העירייה. קוץ' צריך להיזהר.‬
‫הרבה חיוכים. בלי תכסיסים. תהיו רציניים.‬
‫תודה, ג'רי.‬
‫בסדר, חארות. מתחילים?‬
‫היי, אתה מדמם.‬
‫כן, תפס אותי דוב.‬
‫להקה, תתכוננו.‬
‫חמש, ארבע, שלוש, שתיים, אחת.‬
‫"העצים ירוקים והשמיים כחולים‬
‫"השמש זורחת והיא מחייכת אליך..."‬
‫באג, מאש, למה אתם כל כך עצובים?‬
‫כי אף אחד לא רוצה לשחק, השוטר צ'ארלי.‬
‫כן, אין מה לעשות.‬
‫היום משעמם!‬
‫אין דבר כזה משעמם. רק אנשים משעממים.‬
‫כן, אתה יודע מה, מאש?‬
‫יש לי משחק שנוכל לשחק.‬
‫כזה שכל הילדים המגניבים משחקים בו.‬ ‫אתה יודע, כמו הבום בוקס שכאן...‬
‫אופס.‬
‫טוב, לא משנה.‬
‫כן, הוא נקרא "תאתרו את ערמת הזבל!"‬
‫היי, באג, אתה יודע‬ ‫שזבל של אדם אחד הוא אוצר של אחר.‬
‫זה מה שאומרים בעירייה, השוטר צ'ארלי?‬
‫כי נראה לי שהדבר היחיד שגדל בניו יורק‬
‫הוא שיעור הפשיעה.‬
‫קאט!‬ ‫-אוקיי, זה מספיק.‬
‫נעבור לקטע המפגש כשנתכונן מחדש.‬ ‫-לעזאזל!‬
‫אתה אידיוט, וינסנט.‬ ‫-תיכנסו כעת! בבקשה!‬
‫אלוהים!‬
‫היי, פגי!‬
‫היי, פארקר. מה קורה?‬
‫איבדתי משהו.‬ ‫-מה איבדת?‬
‫איבדתי את הזנב שלי.‬
‫כשאני הולך לכיוון הזה, הוא פשוט שם.‬
‫אבל כשאני הולך לכיוון השני, הוא נעלם.‬
‫אז אני תולה כרזות.‬
‫כרזות?‬
‫מבוקש.‬
‫זנב אבוד.‬
‫בהצלחה עם הזנב שלך.‬
‫כן.‬ ‫-בסדר. קאט. בואו נתקדם, בבקשה.‬
‫יום טוב סאנשיין.‬
‫בסדר. תודה.‬
‫תודה רבה, חבר'ה. בואו שוב בקרוב. תודה.‬
‫שוב, בבקשה תתקשר לקאסי.‬ ‫-בסדר.‬
‫בהקדם האפשרי.‬ ‫-היי, וינסנט.‬
‫בוא הנה.‬
‫לעזאזל עם זה.‬
‫נהניתם?‬ ‫-כן!‬
‫נהדר. בואו נעשה את זה.‬ ‫בסדר. טוב. אחת, שתיים, שלוש.‬
‫יום טוב סאנשיין!‬
‫בסדר. תשמרו על עצמכם.‬ ‫-וינסנט!‬
‫בוא תגיד שלום.‬
‫בשם אלוהים.‬
‫ריצ'רד קוסטלו.‬
‫ריצ'רד מעריץ גדול.‬ ‫-כן.‬
‫- תתקשר לאשתך.‬ ‫תתקשר לקאסי -‬
‫זו תוכנית טובה.‬
‫אנחנו רציניים.‬ ‫צריך לגשר על הפער של ילדי הגן.‬
‫תודה לך שהזכרת את העירייה.‬
‫התוכנית שלנו הכי אקטואלית שיש, נכון?‬
‫אנחנו נחתוך את החלק הזה בעריכה.‬
‫כולנו מעריכים את מה שאתם עושים בעירייה‬
‫למען ניקוי העיר הנהדרת שלנו.‬
‫למה לוקח בימינו חודש‬ ‫עד שמישהו אוסף את הזבל שלי?‬
‫הבחור הזה.‬
‫לא ברור אם הוא צוחק.‬ ‫-אני לא צוחק.‬
‫כנראה זה מחיר הגאונות.‬
‫בסדר.‬ ‫-שנלך?‬
‫היה נעים להכיר אותך, וינסנט.‬ ‫-כן.‬
‫ג'רי, אצטרף אליכם עוד רגע.‬
‫בחייך. סתם חבורת מנהלים.‬ ‫-המנהלים האלה משלמים לנו.‬
‫כן, לא משנה. לני, בחייך.‬ ‫-בחרת זמן נהדר להשתגע שוב.‬
‫למה אתה תמיד חייב להיות כזה שמוק, אחי?‬
‫לא יודע. אני מניח שככה פשוט יצאתי.‬
‫פאק.‬
‫תשלוט בעצמך, חבר.‬
‫זו הפעם הראשונה ששמעתי על זה.‬
‫כן, ילד קטן, בן תשע. את מכירה אותו?‬
‫כן.‬ ‫-שתי דלתות מפה.‬
‫כן.‬
‫היי.‬
‫תודה לאל. התקשרתי בלי סוף.‬
‫אדגר לא הגיע לבית הספר היום.‬ ‫-מה?‬
‫אדגר לא הגיע לבית הספר היום!‬ ‫-מה?‬
‫כן. התקשרתי לכל מקום.‬ ‫התקשרתי לכולם. חיפשתי בכל מקום.‬
‫אדגר?‬ ‫-הוא לא כאן! המשטרה כאן.‬
‫הם חיכו כדי לדבר איתך.‬
‫מי האמן?‬
‫מודה באשמה. אני בובנאי.‬ ‫יצרתי את הסדרה "יום טוב סאנשיין".‬
‫מגניב.‬
‫אתה מצייר?‬
‫לא. אני עדיין מתאמן בכתיבה.‬ ‫-סליחה. אתה לא אמור לחפש את הבן שלנו?‬
‫כל שוטרי המקוף במחוז עוברים מדלת לדלת.‬
‫העברנו לכל בתי החולים מידע על אדגר.‬
‫אבל כל פרט הוא חיוני,‬
‫לכן ארצה לעבור על זה איתך, מר אנדרסון.‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫אנדרסון?‬
‫כמו איש הנדל"ן?‬
‫מי צייר את הניבים?‬
‫אני. הוא אבא שלי.‬
‫אשתך אמרה שאדגר‬ ‫יצא מהדירה קצת אחרי שמונה בבוקר.‬
‫כן, כדי ללכת לבית הספר.‬ ‫-אתה זוכר מה הוא לבש?‬
‫הוא לבש את הז'קט האדום שלו.‬
‫חולצת "יום טוב סאנשיין" ו...‬
‫ג'ינס ונעלי ספורט.‬
‫ג'ינס. נעלי ספורט.‬
‫יש לכם תמונה עדכנית?‬
‫כן... ממש שם, מאחוריך.‬
‫הנה.‬ ‫-אוכל לקחת אותה כדי להפיץ אותה?‬
‫לפעמים אנחנו מכינים עלונים.‬
‫כן.‬
‫יש לך כבר אחת דלוקה.‬
‫בית הספר נמצא רק כמה רחובות מכאן. נכון?‬
‫כן, אתה עובר את "דה לוקס".‬
‫מועדון הלילה.‬
‫ואז פונים ימינה ואז שמאלה.‬
‫זה סנט...‬
‫אדית'.‬ ‫-אדית'.‬
‫תודה. סנט אדית'.‬
‫ואתם בדרך כלל נותנים לו ללכת לבד?‬
‫רק הפעם.‬
‫הם רוצים לרוץ לפני שהם יכולים ללכת.‬
‫ללכת לפני שהם יכולים לזחול.‬
‫וזו הפעם האחרונה שראית אותו?‬
‫כן.‬
‫שאלתי את בעלך.‬
‫כן.‬
‫אוקיי.‬
‫אדבר עם שאר הדיירים,‬ ‫אפיץ את התמונה של אדגר.‬
‫זאת התקשורת בחוץ?‬
‫הם קולטים את ההתראות שלנו.‬
‫זה יכול לסייע בהפצת השמועה,‬ ‫אבל עדיף שעדיין לא תגידו כלום.‬
‫אבל אולי... אולי תרצו לסנן שיחות טלפון.‬
‫שלום, כאן משפחת אנדרסון.‬
‫אנא השאירו הודעה לאחר הצליל.‬ ‫-הודעה אחרי הצפצוף!‬
‫אל תשכחו להשאיר מספר.‬ ‫-ואל תשכחו להשאיר מספר!‬
‫בינגו!‬
‫קאסי, זאת אימא. תעני.‬
‫המשטרה שם? מצאו אותו כבר?‬
‫היי, אימא.‬
‫מצאו את אדגר?‬ ‫-לא.‬
‫לא, אימא. פשוט תישארי עם אבא, בסדר?‬
‫בבקשה אל תבכי, טוב?‬ ‫ אתקשר אלייך אחר כך, טוב?‬
‫מר ג'ורג' לאבט?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫הבלש מייקל לדרויט.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני רוצה לדבר איתך על הילד של אנדרסון.‬
‫טוב, איך אוכל לעזור?‬
‫כן.‬
‫אדוני, היה משהו יוצא דופן הבוקר?‬
‫רק שמשאיות הזבל סוף סוף הגיעו.‬
‫יש לך נכדים?‬
‫לא, אני מתקן דברים.‬
‫שרשרת נפלה לתלת אופן של ילדה קטנה.‬ ‫היא גרה בדירה מתחת למשפחת אנדרסון.‬
‫הוא היה ילד טוב.‬
‫היה?‬
‫רק צורת התבטאות.‬
‫יש לך כל מה שאתה צריך, אדוני?‬
‫להיום.‬ ‫-בסדר.‬
‫תשמור על עצמך.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב. אני רוצה טלוויזיה במעגל סגור‬ ‫מדירת אנדרסון עד אל "דה לוקס",‬
‫כולל מגרשי הכדורסל, ועד לסנט אדית'.‬
‫תסמנו כל דלת שדפקתם עליה,‬ ‫כל אזור שבו ערכתם חיפוש.‬
‫תבדקו כל מי שהשתחרר לאחרונה,‬
‫כל מי שיש לו עבר פלילי, או חיבה לילדים.‬
‫תבדקו רשתות פדופילים.‬
‫כל דבר לגבי מועדון "דה לוקס",‬ ‫במיוחד לגבי הבעלים, אלכסנדר גייטור.‬
‫קדימה.‬
‫רוצה שאדבר עם גייטור?‬ ‫-לא, תשאיר לי את "דה לוקס".‬
‫אוקיי. כן.‬
‫לא נכנסים לכאן בלבוש כזה. זה "דה לוקס".‬
‫היי, חתיך. ברוך שובך.‬
‫- דה לוקס -‬
‫היי, אפשר לקבל ספרייט?‬
‫תן לי בירה. הבחור הזה לא משלם.‬
‫על חשבון הבית.‬ ‫-לא, תודה, גייטור. אני בתפקיד.‬
‫אתה תמיד בתפקיד, מייקי.‬
‫אני מרגישה אליך חיבור מיוחד.‬
‫רבותיי, טי-ג'יי דואג לכם?‬ ‫-היי, גייטור.‬
‫גאטו, תתנהג יפה.‬ ‫-כן.‬
‫יופי. נהדר. תדאגו ליהנות הערב.‬ ‫טי-ג'יי, בלי עניינים הלילה, בסדר?‬
‫בטח, גייטור.‬
‫יש לי בורבון בן עשר מאחור. הגיע הערב.‬
‫מתי לעזאזל חזרת?‬ ‫-אולי אחר כך.‬
‫היי ג'ודי.‬ ‫-אתה לא יודע מה אתה מפסיד.‬
‫בסדר. תוודא שיש לך כל מה שאתה צריך.‬
‫תטפל בחבר'ה ליד הבר, בסדר?‬
‫לעזאזל!‬ ‫-שני המבורגרים! שני צ'יפס!‬
‫היי, ילד, אתה רעב?‬
‫טוב שחזרת, גייטור.‬ ‫-טוב לחזור.‬
‫רק וי-איי-פי.‬
‫שיט.‬
‫היי.‬
‫יש לך חוצפה, טי-ג'יי.‬ ‫-אני לא מחפש צרות הלילה.‬
‫בסדר! טוב!‬ ‫-מה? חתיכת אידיוט.‬
‫חתיכת זבל מזדיין!‬ ‫-קדימה, תן לי את מה שיש לך.‬
‫תירגע, קנדי. שמור על קור רוח.‬ ‫-אני לא אגיד לך שוב.‬
‫אני אחתוך לך את הביצים.‬
‫מה יש לך?‬
‫ילד טוב.‬
‫מה יש לך הערב?‬ ‫-תירגע. פאק.‬
‫אתה בסדר, נוקס?‬ ‫-כן. פשוט תירגע.‬
‫כן, תירגע, חתיכת שמוק.‬ ‫-אלוהים אדירים.‬
‫אתה רוצה לגמור כמו שמונה?‬ ‫-היי, אמרתי לך להירגע!‬
‫אל תזכיר את שמונה!‬
‫לך תזדיין.‬
‫חתיכת מתרומם.‬
‫עוף מכאן לפני שתדביק אותי באיידס,‬ ‫חתיכת חרא!‬
‫משטרה.‬
‫תעשה לי טובה.‬ ‫-אתה עצור.‬
‫לא. הכול טוב. הכול בסדר.‬ ‫-לך תזדיין!‬
‫כן.‬ ‫-מה נסגר?‬
‫כן, מחלק מוסר, חתיכת שמוק.‬
‫טעות שלי.‬
‫קדימה. בוא נעוף מכאן.‬
‫מי זה שמונה?‬ ‫-אתה רוצה לדבר על שמונה?‬
‫תסתום.‬ ‫-בחור קשוח.‬
‫תסתום את הפה, קאל.‬
‫קדימה, עוף מכאן. לך.‬
‫קנדי, לעזאזל.‬
‫היה לנו לילה ארוך.‬
‫תגיד תודה שפגשת אותנו ביום טוב.‬
‫- לוקס 30/4/85 -‬
‫היי.‬
‫לא אכלת?‬
‫למה שלא תגמור עם זה כבר ותהרוג אותי?‬
‫הנה.‬
‫קח את אלה.‬
‫עוד כמה מאלה, וזה יסתיים.‬
‫קל ומהיר.‬
‫אני לא מקשיב לך, זקן.‬
‫איחרת. תיק חדש?‬
‫עוד ילד נעדר. אני לא רוצה לדבר על זה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫בוא הנה.‬
‫קדימה, חבר.‬
‫אתה יודע שאתה רוצה.‬
‫יש לך ריח כמו של פעם.‬
‫כולם מחפשים תשובות לבעיה, והדאגה גוברת.‬
‫עשרים וארבע שעות עברו‬ ‫מאז שאדגר אנדרסון בן התשע,‬
‫בנו של יוצר "יום טוב סאנשיין",‬ ‫וינסנט אנדרסון,‬
‫ונכדו של יזם הנדל"ן המפורסם‬ ‫והפילנתרופ רוברט אנדרסון,‬
‫נראה לאחרונה הולך לבית הספר.‬
‫ואנחנו שואלים, עד כמה הרחובות שלנו בטוחים...‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-אני לא יכול פשוט לשבת כאן.‬
‫מה?‬
‫מה אם השוטרים יתקשרו?‬ ‫-אני צריך להעסיק את עצמי.‬
‫טוב, לפחות תתקשר לאימא שלך.‬ ‫היא לא מפסיקה להשאיר הודעות.‬
‫- אדגר -‬
‫היית צריך ללוות אותו לבית הספר.‬
‫היית צריך ללוות אותו.‬
‫- בית הספר סנט אדית' -‬
‫היית צריך ללוות אותו.‬ ‫היית צריך ללוות אותו לבית הספר.‬
‫נלסון צרח עליי בטלפון הבוקר.‬
‫הילד ממשפחת אנדרסון?‬
‫התקשורת משתגעת בגלל זה, לדרויט.‬ ‫אתה חייב לתת לי משהו שאוכל לומר לבוס.‬
‫יש שתי תצפיות בקרבת בראיינט פארק.‬
‫כל הסוטים מרחוב 42 עד קצה האזור.‬
‫בדקנו את כולם. שום דבר.‬ ‫המסלול של הילד עובר ליד "דה לוקס"...‬
‫מה לעזאזל עשית ב"דה לוקס" שוב?‬ ‫זו כבר פעם רביעית החודש.‬
‫ולמה עצרת את קנדי ונוקס?‬
‫הם עשו בלגן במקום.‬ ‫אני רק עושה את העבודה שלי.‬
‫העבודה שלך היא נעדרים.‬
‫אתה לא עוזר לעצמך.‬ ‫תניח לחקירות פנים להתמודד עם זה.‬
‫חקירות פנים, כן.‬
‫אם תלך ל "דה לוקס", רק תסתבך בצרות.‬
‫גייטור צריך לדעת שהוא לא יכול להמשיך...‬ ‫-גייטור ריצה את עונשו.‬
‫הוא השתחרר לפני כמה חודשים‬ ‫וכבר חזר לנהל את "דה לוקס"?‬
‫ועכשיו ילד נעלם כמה רחובות מהמקום הזה.‬
‫תפסנו אותו. לדרויט.‬
‫בחייך, שש שנים על סחר בסמים.‬
‫מה לגבי החרא שהוא עשה ב"סיירה"?‬
‫הגיל של הילדים‬ ‫שהוא סרסר מהמקום ההוא, זה לא...‬
‫זה לא הופך לך את הבטן?‬
‫הנערים ההם היו פושעים.‬
‫המעבר שלך ממחלק מוסר‬ ‫לנעדרים לא היה מקרי, מייקי.‬
‫יש שיגידו שלא יכולת להתמודד עם זה.‬ ‫ואנחנו סגרנו את "סיירה".‬
‫ואני רק מיידע את גייטור שמשגיחים עליו.‬
‫הדבר היחיד שכדאי שתשגיח עליו‬ ‫ב"דה לוקס" הוא התחת שלך.‬
‫לא משנה מה יש לך עם גייטור, תניח לזה.‬
‫תתמקד בילד של אנדרסון.‬
‫אין לך מה לעשות בלילה?‬ ‫לך לקולנוע. תמצא תחביב.‬
‫תצא לדייט מזוין.‬
‫לורנזה מנדנדת לי למוות‬ ‫שאזמין אותך לארוחת ערב.‬
‫בחור מ"הדסון סניטציה"‬ ‫רוצה לדבר איתך, מייקי.‬
‫תודה.‬ ‫-היי, טינה. את פנויה בשישי?‬
‫תמיד.‬
‫ארוחת ערב.‬
‫אני רציני. יש גרועות ממנה.‬
‫מה יש לנו?‬
‫קדימה,לזוז.‬
‫אוקיי. כמעט הגענו.‬ ‫-בסדר. אני בסדר.‬
‫חשבתי שמוטב להביא אותו מהכניסה האחורית.‬
‫תודה, ג'ורג'.‬ ‫-יש הרבה תקשורת בחוץ.‬
‫תודה, ג'ורג'.‬
‫תודה. אני מודה לך.‬ ‫-אוקיי.‬
‫התקשרו מהמשטרה. הם מצאו משהו. תתפכח!‬
‫- ראיות -‬
‫- יום טוב סאנשיין -‬
‫בחור שעובד ב"הדסון סניטציה" הביא את זה.‬
‫צוות המז"פ בודק את סוג הדם,‬ ‫אבל אולי תוכלו לספק זיהוי חזותי.‬
‫לכל ילד מכיתה ג' ומעלה יש אחת כזאת.‬
‫היא של אדגר. זה דהוי ב-אי וב-וויי.‬
‫אי אפשר לדעת...‬ ‫-וינסנט, זה של אדגר.‬
‫בשלב זה, אנחנו לא שוללים שום אפשרות.‬
‫יש לכם חשוד?‬
‫כן, יש כמה חשודים שאנחנו חוקרים.‬
‫אתה חושב שהוא מת?‬
‫עד כמה שזה קשה,‬
‫בבקשה אל תסיקו עדיין מסקנות.‬
‫אנחנו שומרים על תקווה.‬
‫את באה?‬
‫מישהו צריך להיות בדירה‬ ‫אם יתקשרו, אם הוא יחזור הביתה.‬
‫הוא שמע אותנו רבים, וינסנט.‬ ‫הוא שמע אותנו אומרים דברים זה לזה.‬
‫כולם רבים. גם אם הוא שמע,‬ ‫זה פשוט מה שאנחנו עושים.‬
‫אתה לא מקשיב.‬
‫קאסי, בחייך. זה פשוט...‬
‫אני צריכה קצת להתרחק.‬
‫ממה?‬
‫ממך.‬
‫אני צריכה להתרחק קצת ממך.‬
‫אלוהים אדירים. קאסי, בחייך.‬
‫אני צריכה לחפש אותו, וינסנט.‬
‫- אריק -‬
‫מחר, בסדר. כן, מחר.‬
‫טינה.‬
‫לכי הביתה.‬
‫גם אתה, מייקי.‬
‫טינה.‬
‫המפקח נוקס. תמסור את אהבתי לאשתך.‬
‫יש לך שיניים.‬
‫שלום, כאן משפחת אנדרסון.‬
‫אנא השאירו הודעה לאחר הצליל.‬ ‫-הודעה אחרי הצפצוף!‬
‫אל תשכחו להשאיר מספר.‬ ‫-ואל תשכחו להשאיר מספר!‬
‫בינגו!‬
‫וינסנט, חיפשתי בכל הווסט סייד. אין סימן.‬
‫אני נשארת אצל רונדה.‬ ‫תאכיל את החתול, אוקיי?‬
‫- לוקס 30/4/85 -‬
‫סבסטיאן.‬
‫קאסי?‬ ‫-אל תדבר.‬
‫- תשבץ. הצילו -‬
‫היי, ג'ו, אתה מכיר את אשתי, קים?‬
‫היא לא עושה כלום חוץ מלדבר ולדבר בלי סוף.‬
‫היא לא רוצה לשמוע שום דבר‬ ‫ממה שמטריד אותי, כן?‬
‫אני אומר לך, אם היא תלד כבר מחר,‬
‫זה לא יהיה מוקדם מדי, כי היא כל הזמן‬
‫רק מדברת על תינוק שעוד לא נולד בכלל.‬
‫מוסר ההשכל... מוסר ההשכל של הסיפור הוא,‬
‫תשאיר אותו במכנסיים.‬
‫רוצה עוד אחד לדרך?‬
‫כן, בבקשה. תודה.‬
‫נוקס לא מגיע הלילה, קנדי?‬
‫לא.‬
‫לא, הוא כועס.‬
‫הוא אומר שאני מדבר יותר מדי...‬
‫אתה יודע, לפעמים...‬
‫קשה לשמור הכול בפנים.‬
‫מחלק מוסר זה לא פיקניק.‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫שאלוהים יברך.‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫זהו זה, סיימתי. אני זז.‬
‫שעון מזוין.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן. כן, אני בסדר.‬
‫תאחל לי הצלחה. ‬
‫- לוקס 30/4 נוקס/קנדי -‬
‫מי זה שמונה?‬ ‫-אתה רוצה לדבר על שמונה?‬
‫תסתום.‬ ‫-בחור קשוח.‬
‫תסתום את הפה, קאל.‬
‫יש לי בורבון בן עשר מאחור. הגיע הערב.‬
‫אולי אחר כך.‬ ‫-אתה לא יודע מה אתה מפסיד.‬
‫תוודא שיש לך כל מה שאתה צריך.‬
‫יש לי בורבון בן עשר מאחור. הגיע הערב.‬
‫אולי אחר כך.‬
‫אתה לא יודע מה אתה מפסיד.‬ ‫-תוודא שיש לך...‬
‫שני המבורגרים! שני צ'יפס!‬
‫היי, ילד, אתה רעב?‬ ‫-כן.‬
‫טוב שחזרת, גייטור.‬
‫היי, ילד, אתה רעב?‬ ‫-כן.‬
‫תתעורר.‬
‫אפס פתטי.‬
‫מה אתה, חירש? תתלבש.‬
‫לא אמרו לך? המפלצות האמיתיות‬ ‫לא נמצאות מתחת למיטה.‬
‫"תהיה טוב. תהיה נחמד. תהיה אמיץ."‬
‫תהיה בלה, בלה, בלה.‬
‫תתאפס על עצמך, אידיוט.‬
‫בוא נלך למצוא את הילד הדפוק שלך.‬