- Vítej v mým skromným příbytku. - Ty jo. Hezký.
- Pojď dál. - Bezva. Díky.
Máme zbytky, kdybys měl hlad.
Bramboráky. Dobrý.
- Ty vole! - Bože.
- Myslela jsem, že jsi můj strejda. - Tak to máš sexy strejdu.
- Will. - Já jsem Maddie. Ahoj.
- Pojďme ke mně. - Jo.
Pěknej pokoj.
Je to v pohodě? Budeme pokračovat?
Jo, zavřela jsem dveře.
Dáváš mi oficiální souhlas
s pohlavním stykem?
- Jo. Děkuju. - Super. Děkuju.
Hej, chtěly jsme se koukat spolu.
Tak pojď.
Mám tady něco důležitýho.
Bože, Riley mi o tom zrovna píše.
- Jo. - Nechcete se prostě dívat?
- V pohodě. - Ne! No tak.
- Přijdu jindy. - Kazíš to. Dost, Riley.
- Co děláš? Měla jsi počkat. - Promiň.
- Pěkná podprda. - Díky.
- Máš parádní prsa. - Jo?
Jo. Mám tvůj oblíbenej.
Ten kokosovej olej chutná jak máslo.
- Zbytek řady... - Ahoj.
- Ahoj. Těšilo mě. - Mě taky.
- Taky. - Jo. Bavte se.
- Super košile. - Děkuju. Hezkej večer.
@HELLOAUDREYJONES JÍZDA ZAČÍNÁ
ČISTĚ PLATONICKY
Co se bude dít? Na rozvodové párty jsem ještě nebyla.
Jedna maminka z Francesiny dětské skupiny ji taky pořádala
a musely jsme té rozvedené spatra něco říct
- a povzbudit ji. - Ježíšikriste.
- Nesnáším proslovy. - Já taky.
Proto mám něco připravenýho.
Cože? Neřeklas mi, že si mám něco napsat.
To nevadí. Budu dělat, že jsem to právě vymyslela.
Řeknu něco jako:
„V průběhu života se stokrát ztratíme a pokaždé nás zase někdo najde.
Ale je to jen okamžik, který pomine.
Hlavní je, že se navzájem podporujeme.“
Jo. To se pro Christine hodí.
Pro kalifornskou hipísačku popíjející zelený džusy.
- Že? - Jo.
- Ty máš taky krystaly. - Jsou dobrý.
Dámy.
- Ahoj! Jdete právě včas. - Ahoj.
- Čauky. - Posaďte se.
Především vám chci poděkovat, že jste přišly a chcete Christine
v tomto náročném období života podpořit.
Uděláme podpůrné kolečko
a řekneme Christine něco povzbudivého, co ji posílí.
Kdo by chtěl začít?
Katie, co ty?
- Mám začít? - Jo.
Dobře. Jo, jistě.
Christine...
V průběhu života se stokrát ztratíme a pokaždé nás zase někdo najde.
Ztratíme se a někdo nás najde. Potká to nás všechny.
Ale je to jen okamžik, který pomine.
Hlavní je, že se navzájem podporujeme.
Bože můj.
To byl krásný začátek, Katie.
- Děkuju. - Katie, pojď sem.
- To bylo úžasné. - Bylo to od srdce.
Promiň.
Sylvie, chceš pokračovat?
- Laťka je vysoko. - Díky.
Naši se rozvedli a to bylo to nejlepší, co se tátovi stalo.
Začalo se mu skvěle dařit.
Vstoupil do jachtařského klubu a sepsal paměti.
Chvilku měl restauraci. Zlezl Kilimandžáro.
A prostě... Dožil se 85 a žil naplno.
To čeká i tebe, Christine.
„I tebe.“
- Děkuju. - Jak inspirativní.
A co tvoje máma?
Je úplně vyřízená. Bylo to hrozný.
Nevzpamatovala se z toho.
Ale je naživu.
Jestli se tomu tak dá říkat.
Odjakživa mám rád Sylviinu říznost.
Ale snědla mu proslov.
Jsme manželé už dlouho.
Je samé překvapení. Není s ní nuda.
Očividně si prochází krizí středního věku.
Má to jako máma s prací těžký a tak dál.
Lepší je sníst proslov než se nechat potetovat nebo dělat životní změny.
Mám plán.
Volal jsem Kirkovi Friedkinovi od Tobeyho. Prý rozšiřují oddělení fúzí a akvizic.
A ukázalo se, že hledají lidi.
- Chci ti jenom říct... - No?
...že ať jí do práce budeš kecat jakkoliv, musí to být nenucený.
Jo, chci jí pomoct.
Jen říkám, že někdy tyhle věci moc prožíváš.
Jak to myslíš?
Zrovna máš ruce zaťaté v pěst.
Moje žena snědla proslov mýho šéfa jako pes.
Jistěže jsem napjatej.
Ano, Charlie. A jestli chceš Sylvii pomoct,
dej jí Kirkovu vizitku a ať si s ní dělá,
- co chce. - Jo.
Buď v klidu.
Předstírej, že jsi v klidu.
Ano. To zvládnu na 100 %.
- Jo. - Jo.
Radši ne na 100 %.
Zkus 30 %.
Zkus říct: „Kotě, tu máš vizitku. Já si jdu užívat klídek.“
- Chápeš, co mám na mysli? - Jo.
Dej jí tu vizitku a pak se vzdal jako kliďas.
Jasně.
- Oběd bude z Quiznos. - Jo!
Frances, prostřeme stůl, prosím?
- Ahoj! - Ahoj!
Jak to, že došly dinosauří nugety?
K čemu máme nákupní seznam, když tam nic nepíšete?
Promiň, dojedl jsem je.
Ty je jíš? Jsou nechutný. Vyrobený z kuřecích zobáků.
Z kuřecích zobáků?
Ne, dělám si srandu.
- Tak proč je dáváš dětem? - Oni je jedí a já nemám sílu se hádat.
Ahoj.
Takže k tomu, o čem jsme se nedávno bavili
na tom retreatu pro společníky. Něco pro tebe mám.
Jo? Co to je? „Kirk Friedkin. Tobey, Friedkin, Kwong a Zelman.“
- O co jde? - Kirk Friedkin. Můj známej.
Kdo je Kirk Friedkin? O čem si povídáte?
- Právník. - To mi došlo z kontextu.
Dneska jsem s ním mluvil a prý rozšiřují oddělení fúzí a akvizic.
Prý mu máš zavolat.
Tos nemusel.
Ne, já vím. Kirka znám už dlouho.
Nejsem sociální případ.
- Co je sociální případ? - O to nejde, pomáhám jemu, ne tobě.
Ví, že jsem 13 let nepracovala?
- Jo. - Co to je?
Ví, že můžu pracovat jen od 9:00 do 14:00?
- Nevadí mu to. - Co je sociální případ?
Ví, že jsem otřesná právnička?
- O tom jsem pomlčel. - Co je sociální případ?
Někdo, komu ze soucitu pomáháme.
Frances, prostřeš už?
- Prostírám! - Promiň, ty jsi naštvaná?
Naštvaná? Ne, jsem mu vděčná.
- Je hodnej. Divím se. - Chováš se divně.
Nechovám. Poslouchám tátu.
Kdy mu mám zavolat? Za týden nebo tak?
- Ne, hned. - Hned.
- Teď je fakt vhodnej čas. - Zavolej mu, kdy chceš.
Máš tu vizitku, takže ať uděláš cokoliv, bude to báječný. Ahoj.
Dobrý den, Sylvia Greevesová. Chci se zeptat... Ne.
Dobrý den, tady Sylvia Greevesová. Volám ohledně... sebe.
Pane Friedkine. Sylvia Greevesová. Ano, ta advokátka.
To jsem nikdy neřekla. To nikdy nikdo neřekl.
To dáš. Prostě to udělej.
- Čau. - Jak je, kámo? Máš čas?
Proč to, že spolu budou bydlet, oznamujou na instagramu?
Je to pěkně trapný, viď?
- Laciný. - Je to hlavně zoufalý.
Koho to kurva zajímá?
Sestěhovali jste se. Gratuluju, ty vole.
A ještě o tom postujete?
- Na profilu? - Jo!
- Na profilu! - To patří do storíčka.
- Jo. Ne na profil. - Že?
- Tam se to nedává. - Ne.
To na profil nepatří.
Na profil se mají dávat věci, co lidi fakt zajímají.
Zásnuby. Dokončení studia. Dítě.
- Narozky psa. - Jo.
To vidět chci.
- Smrt. Velký... - Chci...
- Smrt babičky. - Velký události!
- Aktivismus. - Fotky z protestu!
- Růžový čepice! - Útok na Kapitol.
Za to tě můžou zatknout. Obvinit nejspíš ne.
- To chci vidět. - To je kvalita.
Společný bydlení není úspěch.
- Ne. - Nic nedokázali.
- Ty kartáčky. - Dva v kelímku?
- Trapas. - Co je komu do toho?
To je teda přepjatý.
Leda by se stěhovala do novýho,
což bych chtěla vidět, protože má dobrej vkus.
- Chápeš. - Hej.
Proč?
- Myslel jsem, že to chytíš. - Sport mi nejde.
Jak jsi na tom, kamaráde?
Mám pocit, jako by mi to udělala naschvál. Ví, že sítě sleduju.
Víš, co by pomohlo?
Rozvodová párty. To by mohla být sranda.
- To existuje? - Jo. Na několika jsem byla. Zrovna teď.
Sejde se parta kámošů, povzbudí tě a pomůžou ti to uzavřít.
Snažím se vymyslet něco sarkastickýho, ale zní to docela hezky.
Přijde mi, že by se mi to možná hodilo.
Viď? Já to uspořádám. Nemusíš se o nic starat. Bude sranda.
Ale nechci se upínat na minulost.
Chci, aby... Zaměřuju se teď na budoucnost. Musí jít o budoucnost.
Na budoucnost.
Nemyslím budoucnost s robotama, raketama a tak.
Myslím blízkou budoucnost.
Potvrzuji.
Nepřevlíkej se za robota.
Postarám se o to.
Zorganizuji opravdu dobrou párty
s tvými divnými kamarády.
Proč je odrážedlo v koupelně?
Proč je cokoliv kdekoliv?
Na to, jak je Jessipa malá, tak hrozně moc kadí.
- Sluší ti to. - Děkuju.
Je to tu malý.
- Objevilo se tento týden něco novýho? - Nic, co si můžeme dovolit.
Je ten...
Jo. Ten pečovatelský dům je volný.
Ale podle Willa by rekonstrukce trvala moc dlouho a stála moc peněz.
Jo.
On o tom něco ví. Renovoval hodně barů.
Jo, já vím. Jen bychom o tom asi měli rozhodovat ty a já,
ne ty a Will.
Jo, rozumím.
- A jak to dopadlo s Kirkem? - S kým?
S Friedkinem, tím právníkem, jak mu máš volat.
Jo. Tenhle Kirk Friedkin.
Chtěla jsi mu zavolat.
- Kirkovi. Chtěla jsi mu volat. - Jo. Dělám na tom.
Nezavolalas mu.
No, to číslo jsi mi dal teď, takže to teprve udělám.
Dej mi chvilku. Dělám na tom.
Děláš na tom, že mu zavoláš?
Proč na mě tak tlačíš?
Jen se ptám, jestli jsi mu volala. To je fuk.
- Zavolám mu. - Dobře.
Kam že to jdeš?
Will má rozvodovou párty. Dost to prožívá.
- Audrey se už sestěhovala s přítelem. - To si neumím představit.
- Jo. - No teda.
- Nevkusný. - Bav se.
- Tak jo. - Ahoj.
- Chceš... Fajn. - Jo...
- Čau. - Čau.
- Co že tu děláme? - Oslavujeme mě.
- Je to narozeninová oslava mimo narozky? - Je to rozvodová párty.
To neexistuje. Ale párty mám rád.
- Ahoj. - Ahoj.
Co se děje?
Co? Jenom jsem venku potkala jednu maminku ze školy.
Dlužíš jí prachy nebo co?
Ne, dlužím jí telefonát a prostě to nechci řešit.
Jak se vede?
Díky za pozvání, Omare.
Willáku, gratuluju k rozvodu.
Láhev Cristalu dneska platím já. Není zač.
- Jednu pro všechny? - Jo, a zaplatím to já. Není zač.
Co je to za týpky?
Tamti?
Kámoši z bratrstva. Budou se vám líbit.
Hamza, mluv.
Proč jsi ho proboha pozval?
Aby zítra v práci nebylo dusno.
Sylvie. Já myslela, že to jsi ty, ale neviděla jsem Charlieho.
Dostalas tu zprávu o hudebce?
Dostala, tu zprávu jsem dostala.
Zavolám ti. Moc se omlouvám.
- Už máme stůl. - Dobře, bezva. Ahoj.
Tak.
Když máme chvilku a ještě jsme při smyslech,
- co dát další kolečko přípitků? - Jo!
Já začnu.
Wille, v průběhu života se stokrát ztratíš.
Stokrát.
Teď jsi taky ztracený. Ale máš nás.
Na ztrácení.
Na ztrácení!
Upřímně, Sylvie, on je na dně,
a ty mu řekneš, že se to stane stokrát. To je drsný.
Říkám, že se to stane všem.
- Je to součást života. - Jo.
- Ztrácíme se. - Jo.
- Mně se to líbí, Sylvie. - Děkuju, Omare.
Jo, protože mu někdo vstoupil do života a na chvilku mu ho zničil.
Ale teď už ty její hovadiny naštěstí nemusí řešit.
Určíme pro dnešní večer pár pravidel.
Nemusíme na moji exmanželku všichni nadávat.
Ať to není moc negativní.
Nebo kdyby sis chtěl ulevit, tak do toho. Proto jsme tady.
To je fakt. Řekneme všichni pět věcí, co na ní nenávidíme?
Napadání žen není v souladu s duchem večera.
To není napadání.
Nadáváme na někoho, kdo je náhodou ženská.
A náhodou i moje sestra. Proto jsem v týmu se Sylvií.
Jo. Co?
- Hele... - Dobře, tak budoucnost.
Wille, měl bys tamtu holku pozvat na rande.
- Kterou? - Kteroukoliv.
- Jsme všechny stejný. - To neříkám.
Ale pro tuto chvíli to tak je.
- Dobře. - Jo!
- Jo, Wille. - Willák!
Will!
Jo!
- Je to legenda. - Jo.
Myslíš, že se baví?
Jo. Parádně. Proč o tom pochybuješ?
Ne, ale celé jsem to zorganizovala. Nevím, no.
Potom co ses na pět let zdejchla.
Kamaráde, nevíš všechno.
- Zajdeme někdy na kafe? - Už jde.
Tak co?
Dobrá zpráva. Řekla: „Jsem vdaná a stejně nejste můj typ.“
Děkuju.
- Dobrý večer. - Dá si někdo dezert?
Možná.
- Já už jsem dezert pořídil. - No teda.
Ještě chvilku budeme vybírat. Děkujeme.
Dobře.
Podej to Sylvii.
Nechceš to dělat u stolu, že ne?
Neznají mě tady.
Co je? Dřív sis kokain občas dala ráda.
Kdysi jsem kokain milovala.
- Ahojky! - Ahojky.
Bavíte se dobře? Měli jste baby brokolici? Je vynikající.
Je moc dobrá.
- Na všechno si dávám máslo. - Já taky!
- Stačí mít empírový střih. Viď? - Ano!
- Pravda. Užij si to. - Jo.
Stal se z tebe úplně jinej člověk. To bylo divný.
Já si pravidla nevymýšlím.
- Společnost tak funguje. - Tak se z toho vymaň.
- Dej si koks. - To neříkej.
- Trochu toho káčka. - To taky ne.
- Proč ne? Šňupni si kokos. - Ne, já ne...
- Pojďme sjíždět sníh? - Fajn. Fakt to chceš?
Chci se pobavit.
No, já ti nevím.
- Změníme podnik. Padáme. - Jo! Super. Kam půjdeme?
Měli bychom jít někam, kde to je výjimečnější.
Zahrajeme si únikovku.
Myslím spíš fajnovější.
Piano bar?
Mluví o stripklubu, jen abys věděla.
Fakt?
Já nevím. Je to moc neoriginální?
- Je to takový klišé. - Ne?
Jo, rozhodně.
Nechci, aby ten večer zkazila
- divná atmosféra ve stripklubu. - Jo, nekažme atmosféru.
Budeme se dobře bavit kdekoliv. I ve stripklubu.
Ale nechci to rozpustit.
Jestli jdeme jinam a vy chcete jít do stripklubu,
nechci být ten, co řekne: „Do stripklubu nejdeme.“
- Takže je to jednohlasný? Stripklub! - Stripklub!
Jdeme do stripklubu.
- Už zpívají. - Jo.
- To už nezastavíš. - Rozumím.
To je asi ten nejlepší večer, co jsem zažil.
Kámo, jdeme.
Tak mizíme, ty vole.
Hej. Musíš rozhodnout. Má to být nóbl, nebo spíš levnější?
Co chcete vy.
No tak. Zajímá nás tvůj názor. Tys to zorganizovala.
Tak rozhodni.
Ráda jsem pomohla, ale tuhle část večera si asi nechám ujít.
- Ale vy běžte. Pobavte se. - No tak.
Já s váma nepůjdu.
- Nekaz to. No tak. - Co?
Běžte. Já osobně ne...
Nechci jít do stripklubu s partou natěšených chlapů.
- A je to. - Co? Je to tvůj večer.
Když vy, chlapi ve středním věku, chcete...
- Jo. - ...aby vás bavily holky
sotva starší než moje dcera, tak běžte.
- Neznechuť mi to. Jde o sounáležitost. - Tu jsme si užili v restauraci.
Proč mě tam chceš? Záleží na tom? Běž.
- Pobav se s chlapama. - Mluvíš se mnou jak s nějakým lúzrem.
Jasně. No tak jo. Jdeme se kouknout na nějaký ty kozy.
Nech toho. Nechoď, jestli nechceš.
Co po mně chceš?
Chci, abys tam chtěla jít.
Nepůjdu ani za milion.
- Chodilas do stripklubů ráda. - To jsem předstírala.
Bylo mi 20, chtěla jsem být cool a ironická.
Nesnáším je. Je to deprimující. Ve středním věku už předstírat nemusím.
Mám pocit, že mě soudíš.
Nesoudím. Fakt ne.
Pobav se s kamarády. Máš moje svolení.
- Odeber se do stripklubu. - Odeberu.
- Fajn. - Bude to fantazie.
- Povyprávíš mi. - Ani si na tebe nevzpomenu.
Dělej, co potřebuješ.
Musíš jít taky.
Bude to tak smutný a trapný.
Rozvedenej chlap s partou kámošů ve stripklubu.
S tebou to bude zábavný a ironický. Prosím, ať je to zábavný a ironický.
Pojď. Moc tě prosím.
Musíš jít s náma.
Zavři oči. Čti si knížku. Mně je to fuk. Musíš jít.
Chtěla jsem, aby dneska šlo o tvoji budoucnost. O další kapitolu.
- Nepůjdu... - Na budoucnost seru! Žádnou nechci.
Budoucnost je blbá.
- Nevíš, co tě čeká. - Ale vím.
Moje budoucnost znamená pleš, rakovinu varlat a pak smrt.
Ta rakovina postihuje mladé.
- Ta tě trápit nemusí. - Tak teď ji chci!
No tak. Nemůžeme se bavit jako dřív?
Já se bavím, ale jinak. S rodinou. Pořádám dětské večírky.
Pracovní večírky pro Charlieho.
Význam zábavy se pro mě změnil. Vyvinul se.
Tvoje zábava se vyvinula v „nezábavu“.
Tak je to.
To všechno děláš pro ostatní. Kdy se bavíš ty?
Uspokojuje mě, když vidím, že se baví moji blízcí.
- To není pravda. - Došlo mi to, hned jak jsem to řekla.
Je to k pláči. To je tvoje odměna?
- Do stripklubu nepůjdeme. - Dobře.
- Ale nechoď domů. - Dobře.
- Zůstaň tady, jo? - Dobře.
A co budeme dělat? Jak se pobavíme?
Mám jeden nápad.
Jo!
- Jo. Vrátila se. - Vrátila se.
Vrátila se.
- Robot se vrátil. - Vrátila se.
- Robota! - Vrátila se.
Hej, existoval...
Hej, existovalo v té době CK?
- Co je CK? - Kokain a ketamin.
Hlavně ketamin s trochou kokainu,
- jako mix na párty. - Proboha.
Co? Co je ketamin? Nevím, co to je.
Ale víš. Vitamin K. Na vejšce ho brali lidi na párty.
- Co? Já nechci zkoušet klubovou drogu. - Já vím.
Klídek. Pohoda.
Ten kokain je mnohem silnější než ket.
Jo. Ket je spíš slabý koňský anestetikum.
Koňský anestetikum?
- Sylvie, sakra! - Klid!
- Dobrý. - Cože?
Koně to přece nešňupají.
- Leda s mrkví. - Sranda.
Musím to ze sebe dostat. Nejsem kůň.
Používá se i pro menší zvířata. Pískomily.
Potřebuju vypumpovat žaludek.
Odvez mě do nemocnice! Vypumpujou mi ho.
Ne.
- Ne! Nech toho. - Sylvie, klid.
Tak to nefunguje. Už to máš v mozku.
Kurva.
To je policie.
- Ticho. - Je to policie.
Nazdar.
- Ježíšikriste. - Blbej Omar.
Co tady děláte?
- Zavři dveře, blbečku. - Běž.
- Umřu? - Ne.
- Zavřou mě? - Nezavřou.
Hodím tě domů?
Ne. Nechci za dětma a Charliem pod vlivem ketaminu.
Popravdě nevíme, co se stane.
Na každýho to působí jinak.
Někoho to odrovná a někdo o tom ani neví.
A je to.
Dobře.
Asi už to cítí.
Vím, že vypadám uvolněně. Ale uvolněná nejsem ani náhodou.
Styďte se.
Moc se zlobím.
Jsem nepříčetná.
- Odvedeme ji. - Nemám z toho radost.
Ani se to nezdá.
Ale vypadáš tak.
Měla by se hýbat.
To není dobrá situace.
Ne.
Zlobím se.
- Dobře. Ne. - Ne?
- Nemůžu tomu uvěřit. - Jo.
- Ta situace mě úplně rozčílila. - Jo.
- Dobrý, jsem v pohodě. - Jo, jsi.
Sylvie. Ahoj.
Chtěla jsem se zeptat, jestli Maeve zapíšeš na fotbal.
Cože?
Zapíšeš holky na fotbal?
- Ano. - Ano.
Skvělý.
A na který den? Na pondělí, nebo na středu?
Ano.
Dobře. Já vím...
Proboha.
- Promiň. Ach jo. - To znamená na středu.
- Dobře. Jsi v pohodě? - Jo.
- Nic jí není. - Uklidíme to.
- Dáš si ionťák. - Dobře dojeď.
Zvládáš to skvěle. Tak.
Jsi nejlepší.
Zahneme vlevo.
A rovně. Pro vodu.
- Pro co? - Pro vodu.
- Víno? - Ne. Vodu.
- Máme rádi víno. - Já vím.
- Rámen. - Sylvia je pařmenka.
Hej, ty ani necekneš.
- Můžeš za to ty. - Tys chtěl drogy.
Přinesl jsem je, když jsi je chtěl, a teď za to můžu já?
Když někomu dáš pytlík s bílým práškem a není to kokain, musíš to říct, jasný?
To je drogová etiketa. Můžeš za to.
„Bílej prášek. To musí být kokain. Jsem Will, makléř z 80. let.“
Jdeš do toho stripklubu?
- Ne. - Pojď už.
Spouštím operaci stripklub!
- Kámo, pojď. Jdeme. - Zadky už čekají.
- Zadky čekají! - Zadky čekají!
Sylvie.
Ježíši! Co děláš? Co se stalo?
Jenom... Pojď.
Mám ho. Víno mám. Pojď.
Ale ne. Tak jo.
- Ježíšikriste. - Jste normální?
Opatrně.
Ta paní má epilepsii. Dobrý. Je v pohodě.
Vitaminy má v autě. Dostanu ji ven.
Zavolám policii.
Je to právnička. Zažaluje vás za diskriminaci epileptiků.
To určitě. Právnička.
Vynikající právnička.
Odveďte ji!
Tak. Dobrý.
Máte moc hezký obchod.
Ahoj. Jsi vzhůru.
Jak dlouho jsem spala?
Pár hodin.
Nechápu, že jsme dřív drogy brali pořád a ráno jsme v tom pokračovali.
Byli jsme hustí.
- Silní. - Legendární.
Bože můj.
Hele, moc mě to mrzí.
Ty jsi normální, fungující dospělák, moje milá.
Já jsem dětinskej lúzr s kámošema, co dělají dětinský kraviny.
- Víš? - Prosím tě.
Chceš slyšet něco fakt dětinskýho?
Rád bych, pokud mě to povzbudí.
- To jo. - Bezva.
Charlie mi musel domluvit pohovor, protože jsem to sama nedokázala.
To je dobrý. Už je mi líp.
Je to trapný. Ale víš, co je na tom nejhorší?
Jsem tak nejistá a nesebevědomá,
že tam nejsem schopná ani zavolat. Prostě nemůžu.
Nemůžu se z toho stavu vyhrabat.
Když se dokážeš vyhrabat z ketu, tak se vyhrabeš z čehokoliv.
To řekl Gándhí na smrtelné posteli.
A ostatní: „Jako fakt? To jsou vaše poslední slova?“
A on: „Nebojte. Budete rádi, že jsem to řekl.“
- Byl chytrej. - Chytrej chlapík.
Hrozně se bojím rozhodnout a ukázat, jakej jsem lúzr.
Ty lúzr nejseš. Vůbec. Uspořádala jsi skvělou rozvodovou párty.
- Ale no tak. - Fakt. Skvěle jsem se bavil.
Bavilo mě to po tobě zametat. Přesvědčovat tu prodavačku.
- Ta byla děsivá. Zlá. - Vzala si to osobně.
Ale čtyři nebo pět hodin jsem si na exmanželku ani nevzpomněl.
Nevím, kdy se to stalo naposled.
Takže se ti teď asi snažím poděkovat.
To je samozřejmost, kamaráde.
Víš co? Seru na to.
Už mě nebaví, jak mě Charlie nahání, a musím se někam posunout.
Co děláš? Ty tomu právníkovi jdeš zavolat?
Jo. Prostě to udělám. Měl by být rád, že volám.
- Byla jsem nejlepší z ročníku. - Jsou dvě ráno.
- Haló. - To ne.
- Haló? - Co blbnu? Co?
- Co je? Zvedl to? - To mi nedošlo. Proboha.
- Volá mi zpátky. - Volá ti?
Zahoď ho! Co budeš dělat?
- Ale ne. - A sakra. Ale ne.
- Hlasovka. - Dobře.
- Žádnej vzkaz. - Dobře.
- Volá znovu. Slyším to. - Volá znovu. To ne.
To ne.
Chce zjistit, kdo mu to ve dvě ráno volal.
Musíš si změnit číslo.
- Bože. - Z tohohle už mu nezavoláš.
- Musím si změnit číslo. - Ale ozval se.
To znamená, že má o toho, kdo volal, velký zájem.
Což bych považoval za dobrou zprávu.
Ale vážně. Děkuju za ten dnešek.
Já si toho moc nepamatuju.
Já jo. Mám fotky.
- Hele. Koukni se na nás. - Vypadám příšerně.
- Ne. Krásně. - Smažeš to?
- Už je zveřejněná. - Hrůza.
- Teď mi to sekne? - Moc.
- Že? Jsem pěkná. Spořádaná. - Vypadáš fantasticky.
Vůbec nevypadáš, jako bys prošla tornádem.
Úžasně se bavíš.
Ty jo.
Na zdraví.
Na budoucnost.
- Jo. - Došel mi olej.
Minule to bylo fajn. Řekni, jestli tě můžu pozvat na večeři.
Jo. Večeře je moje oblíbený jídlo.
Divíš se, že odepisuju v noci?
Ne. Vůbec ne.
Nejspíš jsi čekala, až se ozvu.
Divíš se, že ti píšu?
Ne. Jsem skvělá.
Divím se, že se vyznáš v sítích.
Jsem samý překvápko.
O tom pochybuju.
Překlad titulků: Kristina Himmerová