- Štai ir mano kukli buveinė. - Gražu čia.
- Užeik. - Puiku. Ačiū.
Turime maisto likučių, jei esi alkanas.
Bulviniai blynai. Skanu.
- Šūdas! - O Dieve.
- Pagalvojau, kad čia mano dėdė. - Turbūt gražų dėdę turi.
- Aš - Vilas. - Medė. Sveikas.
- Einam į mano kambarį. - Gerai.
Gražus kambarys.
Ar taip gerai? Galime tęsti?
Viskas gerai. Aš uždariau duris.
Ar aš turiu oficialų sutikimą
užsiimti su tavim nesantuokiniu seksu?
- Viskas gerai. Ačiū. - Puiku. Ačiū.
Žadėjom kartu žiūrėti finalą.
O Dieve. Ateik ir žiūrėk.
Aš dabar labai užsiėmusi.
O Dieve. Raili kaip tik atsiuntė žinutę.
- Gerai. - Gal judvi verčiau pažiūrėkit?
- Viskas gerai. Aš nieko prieš. - Ne! Liaukis.
- Ateisiu kitą kartą. - Viską sugadinsi. Liaukis, Raili.
- Kokio velnio? Negalėjai palaukti? - Nepyk.
- Labai graži liemenėlė. - Ačiū.
- Papai gerai atrodo. - Tikrai?
Taip. Tavo mėgstamiausi.
Kokosų aliejus primena sviestą.
- Ar sezono pabaigoje... - Iki.
- Iki. Buvo malonu susipažinti. - Iki. Ir man.
- Buvo malonu. - Taip. Gero vakaro.
- Gražūs marškiniai. - Ačiū. Gero vakaro.
ODRĖ KELIONĖ PRASIDEDA
Gerai. Kaip visa tai vyksta?
Nesu buvusi skyrybų vakarėlyje.
Viena mama iš Francesos darželio surengė tokį vakarėlį prieš trejus metus,
per kurį reikėjo ką nors pasakyti ekspromtu,
- kad palaikytume išsiskyrusią moterį. - O Dieve.
- Nekenčiu kalbėti viešai. - Suprantu. Aš irgi.
Todėl šįkart apgalvojau kalbą iš anksto.
Ką? Kodėl man nepasakei, kad ką nors pasirašyčiau?
Viskas gerai. Apsimesiu, kad viską sugalvojau vietoje.
Ketinu pasakyti maždaug taip:
„Per savo gyvenimą
mes šimtus kartų kažką prarandame ir kažką surandame.
Bet tai tėra akimirka, kuri praeis,
o svarbiausia yra tai, kad susirinkome čia tau padėti.“
Taip. Labai į temą Kristinai
ir jos Naujojo amžiaus religinėms hipių nesąmonėms.
- Tikrai? - Taip.
- Tu turi druskų. - Taip. Nieko blogo nenutiks.
Ponios.
- Labas! Pačiu laiku. - Labas.
- Prašau sėstis.
Visų pirma noriu visoms padėkoti, kad atėjote
palaikyti Kristiną
šiuo sunkiu jos gyvenimo laikotarpiu.
Sudarysime palaikymo ratą
ir pasakysim Kristinai ką nors padrąsinančio ir raminančio.
Kas norėtų pradėti?
Gal tu, Keite?
- Aš - pirma? - Taip.
Gerai. Gerai, žinoma.
Kristina, aš...
Per savo gyvenimą mes šimtus kartų kažką prarandame ir kažką surandame.
Prarandame ir surandame.
Mes visi.
Tai tėra akimirka, kuri praeis.
Bet svarbiausia yra tai, kad susirinkome čia tau padėti.
O Dieve.
Nuostabūs žodžiai vakarėlio pradžiai, Keite.
- Ačiū. - Eikš, Keite.
- Nuostabūs žodžiai. - Iš visos širdies.
Nepyk.
Silvija, gal dabar tu?
- Bus sunku ją pranokti. - Ačiū.
Mano tėvai išsiskyrė,
ir tai buvo geriausias dalykas, kada nors nutikęs mano tėčiui.
Jis tiesiog pražydo.
Jis ėmė lankyti jachtų klubą, parašė memuarus.
Vienu metu net restoraną buvo atidaręs.
Jis įkopė į Kilimandžarą.
Jis mirė 85 metų, nugyvenęs įdomų gyvenimą.
Ir tavęs laukia įdomus gyvenimas, Kristina.
„Ir tavęs.“
- Ačiū. - Labai įkvepiantys žodžiai.
O kaip sekėsi tavo mamai?
Ji - gryna bėda.
Jai tai buvo košmaras.
Ji taip ir neatsigavo.
Bet ji dar gyva.
Taip. Jei tai galima taip pavadinti.
Aš žaviuosi Silvijos kandumu.
Bet ji suvalgė kalbą.
Na, mes jau seniai vedę.
Ji kupina staigmenų. Tai suteikia gyvenimui spalvų.
Akivaizdu, kad Silvijai prasidėjo vidurio amžiaus krizė.
Supranti, darbo neturėjimas, mamiški rūpesčiai ir taip toliau.
Geriau suvalgyti kalbą, nei išsitatuiruoti užpakalį
ar pakrypt į „Valgyk, melskis, mylėk“.
Bet aš turiu planą.
Paskambinau Kerkui Fridkinui iš „Tobio“, nes girdėjau, kad jie plečia
Susiliejimų ir įsigijimų skyrių.
Pasirodo, jie ieško darbuotojų.
- Aš tau patarčiau... - Taip?
...kad pernelyg aktyviai nesikišk į jos darbo paieškas.
Taip. Aš tik noriu padėti.
Tik sakau, kad nepersitemptum.
Kaip suprasti?
Tu sėdi sugniaužęs kumščius.
Mano žmona, kaip koks šuo, suvalgė mano boso kalbą.
Aišku, kad esu įsitempęs.
Taip, Čarli. Bet jei nori padėti Silvijai,
tiesiog duok jai Kerko kortelę, ir tegul ji daro su ja,
- ką tik nori. - Gerai.
Ir būk ramus.
Pasistenk apsimesti, kad esi ramus.
Taip. Šimtu procentų galiu.
- Taip. - Taip.
Viso šimto gal ir nereikia.
Užteks ir 30 proc.
Tiesiog pasakyk: „Mieloji, štai kortelė. Aš noriu būt ramus.“
- Supranti, ką noriu pasakyt? - Taip.
Paduok kortelę ir daugiau nieko nedaryk, kaip ramus žmogus.
Visiškai sutinku.
Pietūs iš „Quiznos“.
Taip!
Francesa, padenk stalą, gerai?
- Sveikučiai! Labas. - Labas!
Sveikas. Kur dingo vištienos kepsneliai?
Koks tikslas turėti pirkinių sąrašą, jei niekas jo nepildo?
Atsiprašau. Aš juos suvalgiau.
Suvalgei? Juk jie neskanūs. Juos gamina iš vištų snapų.
Juos gamina iš vištų snapų?
Ne. Aš pajuokavau.
Tai kodėl duodi juos vaikams?
Nes jie juos valgo, o aš neturiu jėgų ginčytis.
Labutis.
Taigi, pratęsiant mūsų diskusiją
partnerių vakarėlyje,
kai ką tau turiu.
Taip. Kas čia? Kerkas Fridkinas iš „Tobio, Fridkino, Kvongo ir Zelmano“.
- Kas čia? - Kerkas Fridkinas. Aš jį pažįstu.
Kas tas Kerkas Fridkinas? Apie ką jūs čia?
- Jis yra teisininkas. - Taip. Jau supratau.
Tai va. Šiandien su juo kalbėjausi,
ir jis užsiminė, kad jie plečia Susiliejimų ir įsigijimų skyrių.
Sakė, kad jam paskambintum.
Aš tavęs to neprašiau.
Ne. Žinau. Aš seniai jį pažįstu.
Gerai. Na, man nereikia tavo labdaros.
Kas ta labdara?
Tu neteisingai supratai. Aš darau paslaugą jam, ne tau.
O jis žino, kad neužsiėmiau teise 13 metų?
- Žino. - Kas ta labdara?
Ar jis žino, kad galiu dirbti tik nuo 9.00 iki 14.00 val.?
- Taip. Jam viskas tinka. - Kas ta labdara?
Ar jis žino, kad esu nevykusi teisininkė?
- Šitą dalyką aš nuslėpiau. - Kas ta labdara?
Kai darai iš gailesčio kam nors paslaugą.
Francesa, juk prašiau padengti stalą!
- Gerai jau! - Atsiprašau, tu supykai?
Supykau? Ne. Esu tau dėkinga.
- Jis labai malonus. Esu nustebusi. - Kodėl keistai elgiesi?
Nesielgiu keistai. Tiesiog kalbuosi su jūsų tėčiu.
Kada jam paskambinti? Gal po kokios savaitės?
- Ne, skambink dabar. - Teisingai, dabar.
- Paskambinsiu dabar. Labai geras laikas. - Gerai. Kada norėsi, tada ir skambink.
Turi jo kortelę, tad gali skambinti, kai sumanysi,
ir viskas gerai. Sveikutė.
Sveiki, jums skambina Silvija Gryvs. Aš norėjau... Ne.
Sveiki, jums skambina Silvija Gryvs.
Skambinu dėl... savęs.
P. Fridkinai. Silvija Gryvs. Advokatė, taip.
Kada esu tą sakiusi? Ar kas nors...
Ar kas nors taip sako?
Tu gali. Tiesiog...
- Jo. - Ką tu? Laisvas?
Kas praneša instagrame apie tai, kad susimeta skudurus?
Nesąmonė, bliamba, ar ne?
- Prastas skonis. - Ji tik nori dėmesio.
Kam tai rūpi, bliamba?
Susimetėt skudurus. Sveikinu, bliamba.
Ir apie tai reikia skelbti? Ar reikia skelbti, bliamba?
- Savo profilyje? - Savo profilyje!
- Kelk tą šūdą į istorijas.
- Taip. Tik ne į profilį. - Teisingai?
- Tokie dalykai nekeliami į profilį. - Ne.
Tai netinka profiliui.
Kodėl neįkėlus į profilį tokio šūdo, kuris rūpi žmonėms, bliamba?
Sužadėtuvės. Mokyklos baigimas. Kūdikis.
- Seno šuns gimtadienis. - Ar ne?
Štai ką noriu matyti.
- Mirtis. Svarbūs... - Praneškit man...
- Pasakykit, kad numirė jūsų močiutė. - Svarbūs dalykai!
- Aktyvizmas. - Kad dalyvauji marše!
- Rožinės kepurės! - Rašyk, jei šturmuoji Kapitolijų.
Tada galėsim tave suimti, bet kaltinimų nepateiksim.
- Štai ką noriu matyti. - Štai kas yra įdomu.
Anoks čia žygdarbis - susimesti skudurus.
- Ne žygdarbis. - Tu nieko nepadarei.
- Dantų šepetėliai. - Du dantų šepetėliai puodelyje?
- Apgailėtina. - Kam tai rūpi, bliamba?
Anoks čia pasiekimas.
Nebent ji kraustosi į naują namą,
tada tikrai norėčiau pamatyti, nes Odrė turi gerą skonį.
Žinai?
Kodėl?
Galvojau, kad pagausi.
Žinai, kad nesu sportininkė.
Kaip tu, bičiuli?
Jaučiu, kad ji tyčia tai padarė, kad paerzintų mane.
Žino, kad esu aktyvus socialiniuose tinkluose.
Žinai, kas tau padėtų?
Jei surengčiau tau skyrybų vakarėlį. Bus smagu, pamatysi.
- Ką tokį? Ar būna skyrybų vakarėlių? - Būna. Pati keliuose dalyvavau.
Ką tik viename buvau.
Į jį susirenka draugai
ir padeda susitaikyti su skyrybomis.
Bandau sugalvoti ką nors sarkastiško apie tavo pasiūlymą,
bet gal ir nieko ta tavo mintis.
Gal jis man ir padėtų.
Tikrai? Aš viską suorganizuosiu. Dėl nieko nesijaudink. Bus smagu.
Aš paprasčiausiai nebenoriu gręžiotis į praeitį, supranti?
Noriu, kad... Dabar galvoju tik apie ateitį.
Noriu, kad jis būtų sutelktas į ateitį.
Už ateitį.
Gerai. Tik ne ateitį su robotais, erdvėlaiviais ir kitom nesąmonėm.
Artimiausią ateitį, supranti?
Priimta.
Tik neateik apsirengusi kaip robotas.
Aš viskuo pasirūpinsiu.
Suorganizuosiu tikrai gerą vakarėlį
su visais tavo keistais draugais.
Kodėl tualete dviratukas?
Todėl.
Džesipa tokia maža, o kakoja kaip didelė.
- Gražiai atrodai. - Ačiū.
Tas namas tikrai per mažas.
Taip. Gal šią savaitę atsirado naujų pasiūlymų?
Nieko, ką galėtume įpirkti.
Ar...
Taip. Globos namai dar nenupirkti,
bet Vilas sakė, kad remontas bus ilgas ir brangus.
Taip.
Jis nusimano apie tuos dalykus. Ne vieną barą suremontavo.
Taip. Ne, žinau. Tik manau, kad sprendimą reikėtų priimti mudviem,
o ne jums su Vilu.
Taip, supratau.
- Tai kaip sekėsi su Kerku? - Su kuo?
Kerku Fridkinu, mano draugu teisininku, kuriam žadėjai paskambinti.
Taip. Su tuo Kerku Fridkinu.
Žadėjai jam paskambinti.
- Kerkui. Žadėjai jam paskambinti. - Taip. Žinau. Paskambinsiu.
Tu jam neskambinai.
Na, aš... Tu man davei jo numerį, ir aš jam paskambinsiu.
Neskubink manęs. Aš ruošiuosi tam.
Ruošiesi paskambinti?
Brangusis, nebūk įkyrus, gerai?
Tik paklausiau, ar jam paskambinai. Tai... Nesvarbu.
- Aš ir paskambinsiu. - Gerai.
Primink, kur tu eini?
Į Vilo skyrybų vakarėlį.
Taip. Jam iš tikrųjų labai sunku.
Žinai, kad Odrė apsigyveno su naujuoju savo draugu?
Negali būt.
- Taip. - Nieko sau.
- Negražu. - Na, sėkmės tau.
- Ačiū. - Iki.
- Gal nori... Tiek to. - Ne...
- Iki. - Iki.
- Primink, ko čia susirinkome? - Atšvęsti manęs.
Tipo, kaip gimtadienis, bet ne per tavo gimtadienį?
Skyrybų vakarėlis.
Tokių vakarėlių nebūna. Bet švęsti man patinka.
- Sveika. - Labas.
Kas tau?
Ką? Ką tik pamačiau vieną mamą iš mokyklos.
Tu jai skolinga ar ką?
Ne, žadėjau jai paskambinti, bet niekaip neprisiruošiu.
Ką jūs?
Ačiū, kad pakvietei, Omarai.
Dički Vilai, sveikinu su skyrybomis.
Butelis šampano - mano sąskaita. Gali nedėkoti.
Pastatysi vieną butelį visiems?
Taip, ir sumokėsiu. Gali nedėkoti.
Kas jie tokie?
Jie?
Mano kolegos. Tau jie patiks.
Hamza, kalbėk.
Ko tu jį pakvietei, bliamba?
Nenorėjau rytoj darbe nesmagiai jaustis.
Silvija. Taip ir pamaniau, kad čia tu, bet aš nematau Čarlio.
Gavai mano žinutę apie muzikos pamokėlę?
Taip. Gavau tavo žinutę.
Aš tau perskambinsiu. Labai atsiprašau.
- Regis, mūsų staliukas paruoštas. - Gerai. Puiku.
Gerai.
Kol dar nepadauginom,
gal pasakom dar po tostą?
Pradėsiu aš.
Vilai, per savo gyvenimą mes šimtus kartų kažką prarandame
ir kažką surandame.
Dabar tu esi kai ką praradęs. Bet mes visi tau padėsime.
Už praradimus.
Nemeluosiu, Silvija. Dabar jam ir taip sunku,
o tu jam sakai, kad taip bus šimtus kartų. Žiauru.
Sakau, kad visiems taip gali nutikti.
- Tik tą norėjau pasakyti. Toks gyvenimas. - Taip.
- Visi ką nors prarandame. - Taip.
- Man patiko, Silvija. - Ačiū, Omarai.
Taip, nes kai kas atėjo į jo gyvenimą ir jį sukniso.
Laimei, jam nebereikia taikstytis su jos nesąmonėm.
Nusistatykim kelias pagrindines šio vakaro taisykles, gerai?
Pavyzdžiui, nėra reikalo pilti šūdą ant mano buvusios žmonos.
Todėl nieko pernelyg neigiamo.
Arba, jei tau tai padėtų nusimesti sunkumą nuo širdies,
gal būtent taip ir padarom, argi ne to čia susirinkome?
Gal jis ir teisus. Gal reikėtų, kad visi susirinkusieji
pasakytų po penkis dalykus, kodėl jie jos nekentė?
Nemanau, kad šio vakaro tema yra moterų puolimas.
O tu negalvok, kad puolam moteris.
Galvok, kad koneveikiam kai ką, kas yra moteris.
Ji dar yra ir mano sesuo.
Todėl aš pritariu Silvijai.
Taip. Ką?
- Klausykit... - Gerai. Kalbant apie ateitį.
Vilai, manau, tau reikėtų pasikviesti tą merginą į pasimatymą.
- Kurią? - Pats išsirink.
- Taip. Mes visos vienodos. - Aš to nesakiau.
Bet dėl šios akimirkos tikslo, aš nesiginčysiu.
- Gerai. - Taip!
- Taip, Vilai. - Dički Vilai!
Taip!
- Jis - tikra legenda. - Aha, žmogau.
Manai, jam smagu?
Žinoma. Jam labai smagu. Ko tu nerviniesi?
Nesinervinu. Aš suorganizavau šį vakarėlį. Aš nežinau.
Po to, kai prieš penkerius metus dingai iš jo gyvenimo.
Žmogau, tu ne viską žinai.
- Gal galėtume susitikti išgerti kavos? - Štai ir jis.
Kaip sekėsi?
Puikiai. Ji pasakė: „Aš turiu vyrą, bet jei ir neturėčiau, tu ne mano skonio.“
Ačiū.
- Sveiki. - Gal kas susigundytų desertu?
Galbūt.
- Aš atsinešiau desertą. - Velnias.
Na, mes dar pavartysim meniu. Ačiū.
Gerai.
Perduok juos Silvijai.
Juk tu nesiruoši to daryti prie stalo, ar ne?
Aš niekam nieko nežadėjau.
Kas yra? Tau patikdavo paišdykaut su kokainu.
Tas buvo labai seniai.
- Sveikutė! - Sveika!
Smagiai leidžiate laiką?
Ragavai brokolių? Jie fantastiški.
Labai skanūs.
- Labai juos mėgstu su sviestu. - Taip! Aš irgi.
Reikia rinktis drabužius su paaukštintu liemeniu.
- Ar ne? - Taip!
- Tikra tiesa. Smagaus vakaro. - Taip.
Ką tik virtai visai kitu žmogumi. Buvo keista matyti.
Klausyk, ne aš sugalvojau taisykles.
- Taip sutvarkyta visuomenė. - Tada imk ir pasipriešink joms.
- Pašniaukšk su mumis. - Nekalbėk taip.
- Linksminamųjų miltukų. - Ir taip nekalbėk.
- O ką? Pašok su baltąja dama. - Ne. Aš ne...
- Nukeliauk baltos šviesos tuneliu? - Gerai. Tu tikrai to nori?
Bandau pasilinksminti.
Na, nežinau.
- Keičiam vietą. Varom iš čia, bliamba. - Taip! Puiki mintis. Kur siūlai?
Ten, kur truputį linksmiau.
Žinau. Pabėgimo kambarys.
Šiek tiek prašmatniau.
Baras su pianinu?
Jis kalba apie striptizo klubą, jei ką.
Rimtai?
Nors nežinau. Gal per daug banalu?
- Truputėlį banalu. - Ne?
Taip, teisingai.
Nenorėčiau susigadint vakaro
- dėl keistos atmosferos striptizo klube. - Taip. Negadinkim atmosferos.
O aš manau, kad mums visur būtų smagu, net ir striptizo klube.
Aš dar tikrai noriu pratęsti vakarą.
Jei nusprendžiam eiti į kitą vietą, o jūs visi norit į striptizo klubą,
aš tikrai nesakysiu: „Neinam į striptizo klubą.“
- Nuspręsta! Striptizo klubas! - Striptizo klubas!
Varom į striptizo klubą.
- Uždainavo. - Ką gi.
- Jei jau uždainavo, jo nesustabdysi. - Supratau. Aš...
Jaučiu, kad tai bus geriausias vakarėlis mano gyvenime.
Varom, bro.
Bliamba, varom iš tos sumautos vietos, bro.
Tavo nuomonė bus lemiama. Einam į prašmatnesnį ar pigesnį klubą?
Rinkitės patys.
Ne. Liaukis. Mums reikia tavo nuomonės. Tu organizavai vakarėlį.
Tu nuspręsk.
Džiaugiuosi, kad galiu padėti,
bet, manau, aš su jumis nedalyvausiu šiame pratęsime.
- O jūs eikit. Pasilinksminkit. - Ne, liaukis.
Aš tikrai neisiu, bičiuli.
- Negadink vakaro. Nagi. - Ką? Aš...
Jūs tai eikit. Aš tiesiog...
Nenorėčiau eiti į striptizo klubą su vyrais,
kurie labai nori į striptizo klubą.
- Prasideda. - Kas? Tai - tavo vakaras.
Jei tu su savo vidutinio amžiaus draugais nori į klubą...
- Taip. - ...kur jus linksmins merginos,
ne ką vyresnės už mano dukrą, tai ir eik.
Nekalbėk taip negražiai. Juk esmė yra draugystė.
Draugystę turėjai restorane.
Koks tau skirtumas, eisiu aš ar ne? Kas čia tokio? Tu eik.
- Eik ir pasilinksmink su draugais. - Toks skirtumas, kad kalbi su manim
kaip su nevykėliu.
Gerai. Gerai jau. Eime. Varom pažiūrėti papų.
Tik nereikia, gerai? Aš nenoriu, kad eitum, jei pati nenori.
Ko tu iš manęs nori?
Noriu, kad norėtum eiti į striptizo klubą.
Nė už jokius pinigus.
- Anksčiau eidavai į striptizo klubus. - Apsimesdavau, kad man patinka.
Juk žinai. Man tebuvo 20 metų. Vaidinau kietą ir ironišką.
Aš nekenčiu tokių vietų. Jos varo depresiją.
Dabar jau esu vidutinio amžiaus ir galiu nebeapsimetinėti.
Na, jaučiuosi smerkiamas.
Aš tavęs nesmerkiu. Tikrai.
Eik ir linksminkis su savo draugais. Aš tau leidžiu.
- Eik į striptizo klubą. - Ir eisiu.
- Puiku. - Ir kaip reikiant pasilinksminsiu.
- Galėsi man vėliau papasakoti. - Ir apie tave nė neprisiminsiu.
Daryk, ką nori.
Tu privalai eiti.
Atrodys taip liūdnai ir apgailėtinai,
jei aš, išsiskyręs vyras, eisiu į striptizo klubą su neaiškia kompanija.
O jei eisi kartu, bus linksma ir ironiška. Prašau, noriu linksmo ir ironiško vakaro.
Prašau, einam. Maldauju tavęs.
Privalai eiti.
Užsimerk. Skaityk knygą, bliamba. Man tas pats. Bet turi ten būti.
Norėjau, kad pasikalbėtume apie tavo ateitį. Naują gyvenimo tarpsnį.
- Aš ne... - Dėjau ant ateities! Aš nenoriu ateities.
Ateitis nieko gero nežada.
- Nežinai, kas tavęs laukia. - Labai gerai žinau.
Mano ateitis yra nuplikimas, sėklidžių vėžys ir mirtis.
Sėklidžių vėžys dažniau užklumpa jaunus vyrus.
Dėl šito neturėtum jaudintis...
Dabar jau jo noriu!
Nagi. Kodėl negalime pasilinksminti, kaip anksčiau?
Aš linksminuosi. Tik nebe taip, kaip anksčiau.
Dabar linksminuosi su šeima, rengiu vakarėlius vaikams.
Arba Čarlio bendradarbiams.
Dabar mano linksmybės yra kitokios. Jos virto kai kuo kitu.
Tavo linksmybės virto nuoboduliu.
Štai kuo jos virto.
Klausyk, kada... Tu rūpiniesi kitais. Kada pati linksminiesi?
Man teikia pasitenkinimą matyti, kaip linksminasi mylimi žmonės.
- Netiesa. - Kai pasakiau, pati suabejojau.
Apgailėtina. Tai teikia tau pasitenkinimą?
- Mes neisim į striptizo klubą. - Gerai.
- Tik neik namo. - Gerai.
- Prašau, dar pabūk, gerai? - Gerai. Na...
Ką mes darysim? Kaip siūlai linksmintis?
Turiu idėją.
Taip!
- Taip. Ji grįžo. - Ji grįžo.
Ji grįžo.
- Robotas grįžo. - Ji grįžo.
- Pašok kaip robotas. - Ji grįžo.
Jo, ar...
Ar tais laikais jau buvo KK?
- Kas tas KK? - Kokainas ir ketaminas.
Na, beveik vien ketaminas su trupučiu kokaino,
- skirtas vakarėliams. - O Dieve, žmogau.
Ką? Kas tas ketaminas? Nesu apie jį girdėjusi.
Esi girdėjusi, tik pamiršai. Koledže jį vartodavo visuose reivo vakarėliuose.
- Ką? Aš neprašiau jūsų reivo narkotikų. - Taip. Žinau.
Ramiai. Nesinervink.
Kokainas, žinok, yra daug stipresnis už ketaminą.
Ketaminas - niekis. Švelnūs raminamieji arklams.
Raminamieji arkliams?
- Silvija, po galais! - Ramiai!
- Ne, viskas gerai. - Ką?
Jei jis skirtas arkliams, vadinasi, ir jie jį šnarpščia?
- Jei tik jis morkų skonio. - Juokinga.
Jį reikia kažkaip iš manęs išstumti. Esu daug mažesnė už arklį.
Jį skiria ir mažesniems gyvūnams. Turėjau smiltpelę, ji irgi jo gavo.
Man reikia išplauti skrandį. Vežk mane į ligoninę.
Vežk mane į ligoninę! Man išplaus ten skrandį.
Ne.
- Ne! Liaukis! Nereikia. - Silvija, nusiramink.
Jis veikia ne taip. Jis jau yra tavo smegenyse.
Šūdas.
Policija.
- Patylėk. - Policija.
Sveikučiai.
- O Dieve. Bliamba, seni. - Sumautas Omaras.
Ką jūs čia visi darot?
- Omarai, uždaryk duris, šikniau. - Čiuožk iš čia.
- Aš mirsiu? - Tu nemirsi.
- Mane areštuos? - Niekas tavęs neareštuos.
Nori, kad parvežčiau tave namo?
Ne. Nenoriu pas vaikus ir Čarlį, apsinešusi nuo ketamino.
Jei atvirai, neaišku, kaip jis tave paveiks.
Kiekvienam poveikis būna skirtingas.
Vieniems labai stiprus. Kiti beveik nieko nepajaučia.
Prasideda.
Na, gerai.
Manau, jis ėmė veikti.
Žinau, kad atrodau atsipalaidavusi. Bet nieko panašaus.
Begėdžiai jūs.
Esu žiauriai supykusi.
Įsiutusi.
- Vedamės ją iš čia. - Man tai nepatinka.
Matau, kad nepatinka.
O atrodo, kad patinka.
Vedamės ją.
Nekokia situacija.
Ne. Tiesiog...
Žiauriai supykusi.
- Gerai. Ne. - Ne?
Negaliu patikėt.
Ta situacija mane siutina.
- Viskas gerai. Gerai. - Taip. Viskas gerai.
Norėjau tavęs paklaust, ar negalvoji leisti Meivės į futbolo būrelį?
Ką?
Užrašysi ją į mergaičių futbolo būrelį?
- Taip. - Taip.
Puiku.
Kuriom dienom tau tiktų? Pirmadieniais ar trečiadieniais?
Taip.
Gerai.
O Dieve.
- Atsiprašau. Varge. - Tai reiškia, kad trečiadieniais.
- Puiku. Tau viskas gerai? - Taip.
- Jai viskas gerai. - Mes išvalysim.
- Tau reikia energinio gėrimo. - Saugios kelionės namo.
Labai gerai. Štai taip.
Tikra šaunuolė.
Sukam į kairę.
Dabar tiesiai. Nupirksim tau vandens.
- Ko? - Vandens.
- Vyno? - Ne. Vandens.
- Mums patinka vynas. - Žinau, kad mums patinka vynas.
- Ramenai. - Silvija mėgsta pašėlti.
O tu apskritai patylėk, bliamba.
- Viskas per tave. - Pats prašei kvaišalų.
Aš parūpinau kvaišalų, nes tu prašei kvaišalų, ir aš likau kaltas?
Jei duodi kam nors mažą baltų miltelių paketėlį,
kuriame ne kokainas, turi apie tai perspėti, aišku?
Tai - narkotikų etiketas. Todėl ir sakau, kad viskas per tave.
„Balti miltukai. Turbūt kokainas.
Esu Vilas, devintojo dešimtmečio biržos makleris.“
Eini su manim į striptizo klubą ar ne?
- Ne. - Bro, varom.
Operacija „Striptizo klubas“.
- Seni, einam. Greičiau. - Mūsų laukia striptizas.
- Į striptizą! - Laukia striptizas.
O Dieve! Ką darai? Kas atsitiko?
Tiesiog... Stokis. Nagi.
Aš paėmiau vyno. Stokis.
Ne. Gerai.
- Jėzau, bliamba, Kristau. - Kokio velnio?
Atsargiai.
Jai epilepsija. Viskas gerai. Jai viskas gerai.
Jos vitaminai liko mašinoje. Aš ją išvesiu iš čia.
Skambinu farams.
Ji yra advokatė, užtampys jus po teismus dėl epileptikų diskriminacijos.
Taip, žinoma. Advokatė.
Ir labai gera advokatė, aišku?
Vesk ją iš čia!
Gerai. Viskas gerai.
Labai miela parduotuvė.
Sveikutė. Pabudai.
Kiek laiko aš miegojau?
Kelias valandas.
Negaliu patikėt, kad anksčiau šitaip dažnai vartodavom kvaišalus,
o pabudę rytais vėl jų griebdavomės.
Mes buvom šis tas.
- Buvom stiprūs. - Legendiniai.
O Dieve.
Klausyk, nepyk ant manęs.
Tu normali suaugusioji, mano drauge.
O aš - nesubrendęs nevykėlis, turintis nesubrendusių nevykėlių draugų,
kurie elgiasi kaip nesubrendę nevykėliai.
- Supranti? - Nepradėk.
Nori išgirst kai ką iš tikrųjų nebrandaus?
Mielai, jei tik nuo to geriau pasijusiu. Taip.
- Pasijusi. - Puiku.
Čarlis turėjo suorganizuoti man pokalbį dėl darbo,
nes pati šito nesugebėjau.
Puiku. Iškart geriau pasijutau.
Tai apgailėtina.
Ir čia dar ne pats blogiausias dalykas. Žinai, kas blogiausia?
Kad aš esu tokia beviltiška ir nepasitikinti savim,
kad net negalėjau paskambinti telefonu. Tiesiog negalėjau.
Negaliu net išlipti iš tos duobės, kurioje atsidūriau.
Jei išlipai iš duobės su ketaminu, išlipsi iš bet kokios duobės.
Tą mirties patale pasakė Mahatma Gandis,
o visi nustebę klausinėjo: „Tikrai? Tokie paskutiniai tavo žodžiai?“
Jis atsakė: „Nurimkit. Jūs džiaugsitės, kad aš taip pasakiau.“
- Jis buvo labai protingas. - Labai protingas žmogus.
Šitaip bijau priimti sprendimą ir pasirodyti nevykėle.
Tu nesi nevykėlė, girdi? Nė iš tolo. Tokį puikų skyrybų vakarėlį man surengei.
- Patylėk. - Tikrai. Puikiai praleidau laiką.
Man patiko valyti tavo jovalą. Įtikinėti tą ponią, kad nereikštų tau kaltinimų.
- Baisu. Labai nedraugiška. - Ji tai priėmė labai asmeniškai.
Žinai, gal keturias ar penkias valandas negalvojau apie buvusią žmoną.
Nepamenu, kada paskutinį kartą taip buvo.
Todėl noriu tau padėkoti.
Nėra už ką, bičiuli. Nėra už ką.
Žinai, ką? Velniop.
Man įkyrėjo Čarlio klausinėjimai. Metas imtis veiksmų.
Ką darysi? Skambinsi? Skambinsi tam teisininkui?
Taip. Imsiu ir paskambinsiu. Jis turėtų džiaugtis, kad jam skambinu.
- Buvau geriausia savo kurse. - Dabar antra valanda nakties.
- Klausau. - Ne.
- Alio? - Ką aš darau? Ką?
- Kodėl dabar? Prisiskambinai? - Aš nepagalvojau apie tai. O Dieve.
- Dabar jis man skambina. - Jis tau skambina?
Mesk telefoną. Ką daryti?
- Ne. - Šūdas. Ne.
- Balso žinutė. - Gerai.
- Jokių žinučių. - Gerai.
- Vėl jis. Aš girdžiu. - Vėl jis. Ne.
Ne.
Vyrukas nori žinoti, kas jam paskambino antrą nakties.
Tau reikės pasikeist telefono numerį.
- O Dieve. - Juk neskambinsi jam iš to paties.
Reikia pasikeisti telefono numerį.
Bet jis tau perskambino.
Vadinasi, jam labai įdomu, kas jam paskambino,
o tai jau neblogai.
Bet, rimtai, ačiū tau už vakarą.
Nelabai ką ir prisimenu.
Nieko tokio. Turiu nuotraukų.
- Žiūrėk. Čia mes. - Aš čia negražiai atrodau.
- Ne, puiki nuotrauka. - Gali ištrinti?
- Aš ją jau įkėliau. - Košmaras.
- Dabar aš gerai atrodau? - Labai gerai.
- Ar ne? Graži. Santūri. - Atrodai nuostabiai. Tu ne...
Neatrodo, kad būtum patekusi į tornadą.
Ir smagiai leidi laiką.
Į sveikatą.
Už ateitį.
- Už ateitį. - Reikia sutepti.
Aną vakarą buvo smagu.
Gal galėčiau pakviest tave kada vakarienės?
Žinoma. Vakarienė - mėgstamiausias mano valgis.
Nustebai, kad taip vėlai sėdžiu su telefonu?
Ne. Visai ne.
Nes turbūt laukei mano žinutės.
Nustebai, kad tau parašiau?
Ne, nes aš tau patikau.
Nustebau, kad moki naudotis socialiniais tinklais.
Na, aš kupinas staigmenų.
Labai abejoju.
Išvertė Laima Banionienė