No to se podívejme.
Jsem na tebe moc hrdej.
- Určitě zaválíš. - Díky, brouku.
Že to mámě sluší?
Tak jo.
Jsem na tebe moc hrdej.
- Určitě zaválíš. - Děkuju, lásko.
Obě ruce, Simone! Obě ruce. Děkuju. Promiň, nechtěla jsem...
- Ahoj. - Ahoj.
- Tak se mějte, ahoj. - Ať to jde.
Ahoj, miláčku.
Jsi jak z Práva v LA! Sekne ti to!
Otoč se. Jo.
- Jsem nervózní. Není to hloupý? - Ne! Je to velká událost.
Hrozně se těším na to, že zase budu mít kolegy.
Na interní vtípky.
- Jo, na obědy v restauraci. - Na sounáležitost.
- Pokec v kuchyňce. - Jo.
- Už nebudeš mít jenom mě. - No tak. Víš, jak to myslím.
- Jo. - O téhle chvíli jsem snila.
- Jo. - Angie!
Promiň, jen rychle.
Dneska nevyzvednu děti, takže pro Maeve přijede tchyně.
- Vracím se do práce. - Fajn, díky.
Jo. Díky.
Tak teď už to ví.
- Nevěděla to. Nestihla jsem... - Jo.
- Muselas jít to říct. - Samozřejmě.
- Co podnikneme? - Musím do práce.
- Sakra. - Jo.
ČISTĚ PLATONICKY
Prostě mám obavy.
- Jaký? - Nemyslím to zle. Sylvia je plná elánu.
Bude dělat práci koncipienta. To bývají dvacátníci.
Nikoho energičtějšího než Sylvii neznám. Zvládne to.
Tolik energie jako ve 20 nemá. Nikdo z nás.
Nebuď směšnej.
Danielsi, pojď sem.
- Do kdy jsi tu byl? - Do 2:00.
- Tos šel dřív? - Pracoval jsem doma.
- Bereš adderall? - Ne.
- Ano. - Státní komisi to zapři.
- Vidíš? - Jo. Vidím.
- Co tu děláš? - Pardon.
Skvělej kluk.
Sylvia to dá.
Když myslíš.
Co to děláš?
To se brzo dozvíš, Omare.
Neodpověděl jsi mi.
Dělám nový pivo. Co bych asi tak dělal?
Makal jsem bez přestávky, pánové.
Představuji vám blackberry sour hutný jako IPA.
Tohle většina lidí nezkouší,
protože to popravě obvykle chutná dost divně,
ale já jsem tomu asi přišel na kloub.
Nechte si chutnat.
To je ale dobrý.
- Viď? - To je nářez.
- Jo. - Nářez.
- Kdy rozšíříš výrobu? - Během pár týdnů.
Na kolik sudů?
To je na tom nejlepší. Čtyřiadvacet láhví za měsíc.
- Tak málo? - Říkáš 24?
Ano. Není snadný ho vyrobit a suroviny nejsou zrovna levný.
Ale co říkáte na tohle?
Nabídneme ho jako limitovanou edici.
Pokaždý se okamžitě vyprodá.
Lidi nám urvou ruce. Budou se psát legendy.
Kolik ty suroviny stojí?
Výroba této láhve vyšla na 60 dolarů.
Neposral ses? To je 60 dolarů za pivo. Nepij to.
- Šedesát za pivo. Jsou v něm diamanty? - Pozor, chlapi.
Diamanty nepijte. Pořezaly by vám vnitřnosti.
Za kolik to chceš prodávat, Wille?
Za pět nebo šest dolarů za láhev.
- To nemyslíš vážně. - Bude se o něm psát. Dostaneme ceny.
Zajistí to baru prestiž.
- Prestiž? Já chci peníze. - Ty nakonec vyděláme.
Berte to jako výdaj na reklamu.
Hele, já už vím.
Vyrobíme to pivo a láhev budeme prodávat za 100 dolarů.
- To by šlo. - Ne!
- Ne. - Nikdy nevíš. Je to luxusní zboží.
- Vyrobils neskutečný pivo. - Jo.
Lidem bude chutnat. Tak mu dej luxusní cenu.
Uvažuj. Je to jak Cristal, kámo. Náš Cristal.
To bys z něčeho parádního udělal atrapu.
Jako ty debilní cheeseburgery od Salta Baeho.
Uděláme to takhle. Dáme tomu měsíc. Když lidem nebude chutnat, bude po mým.
Zkusíme můj plán?
- Na měsíc, kámo. - Souhlas.
Děkuju. Jo! Nebudeš litovat. Lidi z toho budou šílet.
- Kámo, seš machr. Fakt. - Děkuju.
Dřeš pro nás už dlouho.
Jakožto investor ti chci říct,
že si můžeš vzít volno. Je to síla.
- Vážně? - Jasný.
- Fakt. Oslav to. - Dobře. Děkuju. Super.
- Ale přivezou mi ječmen. - Postarám se o to.
- Díky. - Jo.
- Dobrý, Wille. - Díky.
- Seš dobrej. - Hezky.
- Je to dobrý. - Můžu ochutnat?
Pro tebe je to moc drahý.
Seš vtipnej, že by se jeden posral.
Skupina pro fúze a akvizice sídlí na jižním konci 11. patra.
Máme tady ta nejlepší díla. Friedkin je sbírá.
- Krása. - Jo.
Koncipienti jsou tamhle.
Společníci mají kanceláře s okny.
Rozumím.
Děláte pro Sterna, ale když vám něco zadá jiný společník,
- uděláte to. - Rozumím.
To je Kirk.
- Jo. - Je to on? Kirku, dobrý den!
Zdravím!
- Sylvia. Charlieho žena. - Jo.
- Greevesová. - Volám.
Dnes nastupuju. Zdravím!
- Ne. S Kirkem Friedkinem nemluvte. - Ale já ho znám.
Ne, neznáte. Jasné?
- Ale znám. - Ne, neznáte. Prostě ne.
Takže tady sedí koncipienti.
Haló, vážení.
Vážení, přivítejte mezi koncipienty Sylvii Greevesovou.
- Zdravím. - Zdravím.
Vy jste koncipientka?
Něco takového. Delší dobu jsem nepracovala.
Hleďte si svýho, děcka.
- Tak. Vy budete tady. Vaše pracovna. - Dobře.
To je váš nový druhý domov.
Když tak se ptejte mě.
- Děkuju. Ano. - Není zač.
- Zdravím. - Zdravím.
Josh Stern, společník pověřený fúzí Starr Kibble a Suet Sweets.
- Sylvia. - Jsem rád, že vás máme.
Těší mě. Bydlíte poblíž?
Začneme tímto. Zorientujte se a Levinson vám při obědě zodpoví otázky.
- Skvělé. Díky. - Ano.
- Jo. Hned vám to vrátím. - Jo.
To je ono. Tak.
- Zdravím. Díky. - Zdravím.
Zdravím. Sylvia. Těší mě. Děkuju.
Dobrý den. Sylvia. Děkuju.
Tak jo. Co to je?
Takže mi napsal něco jako: „Jak se máš?“
No a?
Je to ujetý. Nebudu mu vyprávět o celým týdnu.
- Skoro se neznáme. - Ále.
Máte společný kamarády. Neposílá ti fotky péra.
Chtěl tě jen pozdravit.
Adame, nechceš Britney pozdravit spíš ty?
Jo.
Abys věděla, Britney, mám tě rád, ale jako kamarádku.
S výhodama.
Jiskří to mezi váma, a to nevím, o co jde.
Takže, Adame, kam bys ji vzal na první rande?
- Pláž je zadarmo. - Strojem času na třetí rande.
Trojka je šťastné číslo.
- Na škole Adam pozval profesorku. - Ty vole.
- A jak to dopadlo? - Jako vždycky. Katastrofálně.
- Moc vtipný. - Adam určitě masturbuje v koupelně.
Prosím?
Co jste to řekla?
- Naladila jsem se na vás. - To já nedělám.
- Jo. Já vím. - Kdo jste?
Sylvia.
- Výpomoc? - Ne, něco jako koncipientka.
Jen jsem se přidala k ostatním. Dneska ráno jsme se seznámili.
Proč říkáte, že masturbuju v koupelně? Vůbec mě neznáte.
No, to se tak říká v Austrálii.
„Masturbovat v koupelně“ znamená něco jako...
Jako že máte peníze, rozumíte. A jste...
Jako že vás bere...
Jste pohodář. A prostě...
To jsem nikdy neslyšela. To nebude pravda.
Ne... Zdravíčko.
Neznáte to?
- Ne. - Je to pravda.
- Ne. - Ale jo, je.
- Jak se to použije ve větě? - Takže...
„Byla... No, byla jsem...
Masturbovala jsem v koupelně a on mi vrátil peníze.“
Aha.
- Ahoj, zlato. - Ahoj, zlato.
Ahoj. Jak to jde?
Dobře. Jak se máš ty?
Ale hlavně jak se k tobě chovají?
Hezky.
Zahrnujou mě prací,
ale není to nic, co bych nezvládla. Je to jen nezvyk.
- Ti koncipienti jsou v pohodě? - Celkem jo. Ani nevím.
Mladí jsou v dnešní době přecitlivělí.
Žertovali jsme a asi jsem jednoho kluka urazila.
- Cos řekla? - Nic.
Právě že nic. Je fuk, co jsem řekla.
Mohla jsem říct: „Máš laskavé oči,“ a taky by mě zavrhl.
Nějakej netýkavka.
Ale to nic.
Musím končit. Mám moc práce.
Je fajn moct tohle říct.
- Děkuju. - Jo. Ahoj. Miluju tě.
Už můžeme jít domů?
Odcházejí společníci. Koncipienti zůstávají déle.
Ale klidně běžte, jestli musíte za dětma.
To ne. Zabrala jsem se do toho.
Prokousávám se tím a k večeři si dám müsli tyčinky.
Vzadu je jich pár s proteiny.
Měla pravdu, neříká se to.
Ta druhá Australanka.
- Ne asi. - Jo.
- Díky. - Jo, jasně.
- V pohodě? - Jo, jenom...
- se protahuju. Z toho sezení jsem ztuhlá. - Jasně, to chápu.
- Jo. U vás dobrý? - Dobrý.
- Určitě jste v pohodě? Bezva. - Jo, děkuju. Díky.
Panebože.
Kurva!
Bože, to ne!
Proboha.
Myslela jsem, že jsem to spravila.
- Jak je? - Ahoj, já...
Jsem v práci. Můžeš přijít?
Mám hroznej průser.
Jo.
- Opatrně. - No jo. Jdu na to.
- Soustřeď se. - Tak...
Ta tvoje nervozita to dost ztěžuje. Uklidni se.
- Jdu na to. - Jo.
To je špatná barva.
Takovou má košili.
- Já... - Je to horší.
- Nevím, co říct. - On...
Dalas mi bělítko.
- Vypadá, že šňupe kokain. - To je fakt.
Jako by to přehnal,
- krvácel, spadl a pořezal se. - Jo.
Zkusím to smíchat. Z červené a bílé bude růžová.
- Barva pleti tohoto bělocha. - Dobře.
Jdu na to.
- To je horší. - Už toho nech.
Co po mně sakra chceš? Můžeš za to ty. Usnout vestoje není normální.
- Jsi velbloud? - Jsem vyřízená!
Zdřímni si! Dej si macchiato! Někde tady musí mít kávovar!
Z kafe jsem ospalá.
- To teda ne. - Ale jo!
To říkáš pořád. Není to pravda!
- U mě jo. - Nevím, co říct. Je to zlý.
- Zatáhlas mě do toho! - Vyhodí mě.
Přijdu o práci po jediným dnu.
Vím, co s tím, ale nebude se ti to líbit.
- Co? Jak to provedeš? - Audrey.
Audrey? To je nemožná hipsterka. Umělecká „poradkyně“.
Potřebujeme rebela. Génia.
- Někoho, kdo to napraví. - Ona má konexe. Napraví to.
- Chceš pomoc? - Jo. Jste v kontaktu?
Jo, no. Obnovujeme nějaký mosty.
- Šukáte spolu? - Ne!
- Má ti pomoct, nebo ne? - Jasně. Dobře. Ano.
Panebože.
- To je hezká čtvrť. - Jo.
- Musí tady mít dobrou školu. - Ty snobe.
Někdo tamhle prodává humrový rolky přímo z bytu.
- Jak to? - Jsou dobrý. Je na ně pořadník.
- Teď bych si dala. - Vidíš?
Kdyby se ti dělo něco na způsob filmu 96 hodin, přijeď sem.
Páni. Audrey má porsche?
Od rozvodu se jí daří čím dál líp.
Vypadá jako Daniel Craig.
Jako padouch z Rychle a zběsile.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak je?
- Ty jo. - Skvěle.
- Vypadáš neuvěřitelně. - Děkuju.
Díky moc, Audrey.
- Zachránila jsi mi život. Díky. - Sylvie. To je samozřejmost.
Jak to, že ten restaurátor pracuje v noci?
Gregory má velký talent.
Akorát zatím neprorazil, tak restauruje obrazy.
Ale jen jako laskavost.
Chci říct, že umí být nedůtklivý.
Aha. Beru na vědomí.
- A říká si lord Rotero. - No jistě.
- Jo. - To jsem já.
Když má lord Rotero takové sklony,
neměla by Sylvia zůstat tady, dát si voraz?
- Jo. - Jo. Počkej tady.
Cože? Řešíme můj problém.
Jak to říct neurážlivě? Prostě to řeknu.
Nejsi dost cool a posrala bys to.
A někdo jménem lord Rotero cool je?
- Jo. Hrozně cool. - Ano. Moc.
- Ty víš, že cool jsem. - Ale teď
- tak moc nevypadáš. - Jsem cool.
- No dobře, jsi. - Víš co? Já zapadnu všude.
- Jo. Jsi hrozně cool. - Budu se mu líbit.
Nechceš si zatáhnout střechu?
- Proč jako? - To je dobrá otázka.
Ty jo. To je totálně hustý.
- Na nic nesahejte. Dej to sem. - Úžasný.
Paráda. Ty jo.
Lorde Rotero. Ahoj!
Vypadáš dobře.
Tak se na to podíváme.
No teda.
Nečekal jsem nic extra, ale tohle je fakt hnus.
- Líbí se mi akorát to poničení. - To bělítko je moje práce. Díky.
Takže myslíš, že nám dokážeš pomoct?
Jo. Tenhle styl dobře znám.
Když jsem začínal, dělal jsem nástěnnou malbu v nóbl účetní firmě
na miliontým patře v Century City. Bylo mi z toho zle.
No jistě. Z toho korporátního hnusu.
Chápu. Moji obchodní partneři prosazují
nechutnou korporátní agendu, což je na hovno. Takže vám rozumím.
- Můj člověk. - Můj člověk.
Můj člověk.
- Jak dlouho to potrvá? - Asi pět hodin.
- Pět hodin. - Hodinu na obličej.
A ve zbytku ho zbavím lidskosti a udělám z něj právníka.
Když to tak vidím, možná neudělám přesnou kopii.
Možná namaluju reakci na ten obraz.
Originál lorda Rotera? Panebože. Ano!
Můžu ho zrestaurovat a domalovat mu peníze nebo trumpovskou kšiltovku.
Super. A místo zubů střely.
- Koaly. - To by bylo skvělý pro nějakou galerii,
o tom žádná, ale my ten obraz potřebujeme jen reprodukovat.
Já bych ho vylepšil. Viděl jsem retrospektivu Kusamaové.
Můžeme udělat nekonečnou místnost s LED světly
a ukázat detail tohohle odpornýho k...
- Ksichtu! Můj člověk. - Můj člověk.
- Osvětlení můžu... - Ne! Hej!
- Jo. - Prosím, je to vážný!
Jeho obličej jenom musí vypadat jako jeho obličej!
Nechci přijít o práci. Proto tady jsme.
Prosím, ať jeho obličej zase vypadá jako jeho obličej. Nic víc.
Prudička jedna.
Myslím, že byste oba měli počkat venku.
- Máme ho odnést? - Obraz nechte tady. Jen běžte ven.
Omlouvám se. Rozzuřil mě Audreyin úsměv. Hrozně se povyšuje.
Jasně, pokazil to její úsměv.
- Bude to dobrý? Co budu dělat? - Nevím, co bude.
- Dělalas vše, aby to nedopadlo. - Tys moc nepomohl!
Chtěl jsem originál lorda Rotera. Měl by cenu.
Nejsem cool. Promiň.
- Měl jsi pravdu. - Nejsi.
V téhle situaci ne, ale v některých se dá říct, že jsem docela cool.
Tak. Uklidnila jsem ho a udělá to.
- Cos udělala? - Na tom nezáleží.
Jak jsi to dokázala?
- Nevyspala jsem se s ním. Bože. - To ani nenaznačuju.
Navíc si můžeš dělat, co chceš.
Děkuju.
Mohl bys Reggiemu říct, že mě mrzí,
- že tu dnešní párty nestihnu? - Jakou?
- Sakra, ty o tom nevíš, co? - Párty?
Brácha je někdy fakt kretén.
Nevlastní brácha. Jaká párty?
Co se to tady do prdele děje?
Spouštíme novou řadu kombuchy. Daa Booch.
- Název dořešíme. - „Spouštíme?“
- Já a Reggie. - Bezva.
Nechápu, jak jste něco takovýho mohli udělat a neříct mi to!
Proč na tom nemám podíl?
Není to tvoje parketa.
Není to ničí parketa, protože to je kravina.
Medicína pro ožraly?
- Máte dvě různý cílový skupiny. - Pravda.
Navíc jsem vystudoval obor fermentace. Jestli je to něčí parketa, tak moje.
Čau, Wille, jak je? Vypadáš dobře.
- Bezva, je tu Omar. Výborný. - Jasně.
Nenechám si ujít křest vlastní řady.
- Jeho jste přibrali? - Hej. Co říct? Já fermentaci miluju.
- Omare. - Na rozdíl od některých.
Konkrétně tebe.
- Projdi se. - Jo.
Hele, moc mě mrzí, že ses to dozvěděl takhle.
Je to pitomý. Ale věř mi, že jde o byznys.
- Není to osobní. - Mně to tak přijde.
No tak není, Wille.
A i kdyby, možná by to bylo proto, že na všechny příležitosti sereš.
Nadchne tě debilní limitovaná edice piva, která zaujme jenom snoby.
Vždyť ti chutnalo.
Samozřejmě. Ty jsi mistr.
Ale o to nejde. S každou láhví bychom přišli o 40 dolarů.
To je šílený. Já už nevím, o co ti jde.
Snažím se jenom vařit dobrý pivo.
Na rozdíl od Reggieho, kterej tady z toho chce udělat bordel.
On není zas tak hroznej.
Ďábel nosí Boochu, bejby.
No dobře.
Je to příšernej skrček, ale umí vydělat prachy.
O nic jinýho než o prachy nejde.
- Zlato, potřebujeme dolít. - Ahoj, kotě. Dobře.
- Dolijeme ti kombuchu. - Jo.
Katie?
Ahoj!
Co tady děláš?
Vy spolu chodíte?
Já nevím. Radši se zeptej jeho.
Taky nevím. Ale je to moc fajn.
- Hrozně fajn. - Neskutečně.
Jak se to stalo?
- Feromony. - Tak ten se povedl.
- Už si zase užívám sex. - Už to chápu.
Ochutnáte Daa Booch?
Co tady sakra děláš ty?
Říkal jsem, že se kámošíme. Neposloucháš.
Potřebovala jsem práci, když už nedělám chůvu.
- A tys mě nechal na moje narozky. - To je hrůza.
- Ty jo. - Dětem je po tobě smutno.
Jo, naplánujeme hovor přes FaceTime.
Jo! Taky mi chybí.
Jsou rozkošní.
Co se to děje?
Nevěřím, že mi to udělali.
V mým vlastním baru?
- Nevěřím, že to udělali nám. - Jak jako nám?
Tvoji obchodní partneři ti neřekli o novým projektu.
Moje nejlepší kámoška mi neřekla o novým vztahu.
To je něco jinýho!
Jo, promiň. Máš pravdu.
Je to na houby. Promiň. Chápu.
- Neboj, postarala jsem se o to. - Jak to myslíš?
Je to vyřešený.
Co to znamená?
Všichni ven! Rychle!
Cos udělala?
Unikal tady plyn.
- Tys nahlásila únik plynu? - Jsem poctivá občanka. Co dodat?
Ty bláho.
- Jsi dobrá kámoška. - Ano. To jsem.
Pojďte! Únik plynu! Může to tady vybuchnout!
- Ale ne. - Ale ne.
Takže jo.
Většina těch nápadů byla neoriginální kritika kapitalismu.
Tak jsem udělal, co jste chtěli, s drobnou odchylkou.
A ta odchylka je ten pinďour místo nosu?
- Vidíte ho? - Jo.
Kde má koule?
- Zdravíčko. - Zdravíčko.
Tak. Sterne, povězte nám, co je nového ohledně Dobsona.
Ano. Dobrá.
Především se musíme ujistit, že se všichni shodneme,
pokud jde o ustanovení o arbitráži v oddílu 7.5 písmeno h).
Konkrétně jestli v případě neshody,
zda je nutná změna ustanovení o zveřejnění informací společnosti,
bude spor řešit rozhodce
s osmi nebo deseti lety praxe s komplexními transakcemi v oblasti fúzí.
A my jsme...
- Pardon. - ...dostali informaci od týmu...
Promiňte, chce vás Jessica z personálního.
Kvůli čemu?
Viděli jste ten obraz s tím pérem?
Viděli jste to? Ne. Co? To je mazec.
Dobrý den. Hledala jste mě?
Všechno probíhá hladce. Všichni jsou hrozně hodní a...
Už jsem vám říkala, že se ještěrka mých dětí
jmenuje skoro stejně jako vy?
Jessipa.
Sylvie, netušíte, co se stalo s portrétem pana Friedkina,
který visel u kopírky?
To je mimochodem krásný obraz. Úžasný.
Má pěkné barvy a ta kompozice...
Tak tušíte, co se s ním stalo?
Ne. Co se s ním stalo?
No...
Musím říct, že to je divný žertík.
Já... To...
To není možné. To nemůžu být já.
Jste to bezpochyby vy.
Moc se omlouvám. Já prostě...
Byla jsem hrozně unavená, opřela jsem se o ten obraz a on prostě spadl.
Pak jsem ho chtěla nechat opravit a nešlo to.
A pak jsem ho hlavně chtěla vrátit a jsem hrozně unavená, víte?
V mém věku je ta práce mnohem těžší a prostě...
Moc se omlouvám. Udělala jsem hroznou chybu a...
- Omlouvám se. - Já to chápu. Víte?
Sylvie, já to chápu.
Někdy je to tady děsivé.
Když jsem tady začínala, cítila jsem se stejně
a taky mám děti, takže...
- Opravdu? - Jo.
- Nebylo to naschvál. - Jo.
Vážně. Nic takového jsem rozhodně nechtěla.
- Hrůza. - Nevadí. Víte co?
- Zapomeňme na to. - Ano.
- Obejmeme se? - Ano!
- Sylvie. Díky, že jste přišla. - Bože, vy jste skvělá.
- Báječná. Díky moc. - Tak jo.
- Mám zavřít? - Ne.
- Dobře. - Tak. Díky.
- Co tady děláte? - Nazdárek.
Dělám na té smlouvě pro Levinsona. Znáte ho.
Ne. Teď jste dostala výpověď. Musíte jít.
Ale mluvily jsme spolu a vy jste...
Cože? Nemůžete mě vyhodit. Jsem tady teprve den.
Čekala jsem na to 13 let. Nemůže to skončit tak rychle.
- Nevím, co říct. - Že můžu zůstat.
Nebo nic a pokračujte do kuchyňky
nebo kam jste šla.
Prosím, Jessico. Dovolte mi tu zůstat.
Já tady zůstanu.
- Poslyšte. - Zůstanu.
Sylvie, já o tom nerozhoduju.
Ale víte co? Klidně s tím běžte za Kirkem.
Už to neřešte.
To jsem si myslela.
- Fajn. Hned to bude. - Výborně.
- Budete tam stát? - Ano.
Vidím, co děláte.
Hýbete se zpomaleně. To není vtipné.
Jste jak malá.
Jste na sebe pyšná?
Víte co...
Prostě odejděte, prosím.
Dobře. Víte co? Budu muset zavolat ochranku.
Ježíšikriste.
Překlad titulků: Kristina Himmerová