Даєн скинула оголошення. Наче перспективне. Подивимося?
Сьогодні не вийде.
Можна з'їздити завтра чи у вихідні, якщо хочеш.
Знаєш, у мене на роботі завал, тому
спробуй узяти з собою Вілла.
Вибач, що розповіла йому про звільнення раніше, ніж тобі.
Я шкодую. Шкодую!
Я зробила помилку. Вибач, котику. Вибач!
Скільки разів повторити?
Крики не рахуються за вибачення.
Вибач.
Добре.
Довго ще так будемо?
Не знаю. Кришталевої кулі нема.
На вечерю прийдеш?
Можливо. А може, й ні.
А хоча ні. Я обіцяв Френсіс допомогти з домашкою.
Буду не пізніше 21:00.
-Добре. -Добре.
Добре.
ПЛАТОНІЧНЕ КОХАННЯ
За це легко можна виставити рахунок на 200 годин. Я голодний.
Тоді витратимо мінімальні шість хвилин на вечерю.
Ванессо, що будемо? Рибу чи м'ясо?
Не знаю. Але «Dupont» платить, тому пропоную взяти і те, і те.
І риба, і м'ясо.
Чарлі, а ти закінчиш роботу вдома?
Сьогодні я з вами до переможного кінця.
Давно не їв стейк пластиковою виделкою.
Щось у лісі здохло?
Ого. Чарлі сьогодні з нами? Ти ж не сидиш допізна.
У нормі ти доробляєш усе вдома, як добропорядний сім'янин.
Так, але не сьогодні.
Ура!
Проповідуй нам, брате.
Нічний Чарлі. Супер.
Мені наплювати, що вона втратила роботу. Всяке буває.
Але бісить, що не тобі першому розповіла.
Чоловік не повинен про таке дізнаватися з фотогалереї.
Помилка новачка.
Коли Даґ їде у відрядження, я перевіряю фото раз на 15 хвилин.
-Справді? -Обережність не завадить.
Знаєте що? Пішло воно все.
Нічний Чарлі. Усе, народ. У мене зустріч з... Скажімо так, з «другом».
Вибачайте.
Це ж треба. Ти справжній звір.
Ясно. Моє подарункове вино прикінчили.
-У тебе є заначка? -До речі.
Є пляшка скотчу з вітрини.
-Добре. Це вже діло. -Так. Класно.
Можна?
Покажи Френка.
Як-як вас звати?
-Він усіх забуває. -Так.
У Альберта в кабінеті є скотч. Він його не п'є.
Типовий Альберт.
Поцупимо?
-Ти такий поганець. -Так?
-Страшенний. Ходім. -До діла. Нічний Чарлі.
Поганець.
Альберт кльовий.
Тікай.
Дуже добре. Але тут починається...
Ні. Стоп. Зараз я діджей.
-Добре. Гаразд. -Зараз я діджей.
Так!
Так.
Боже. Так.
Так.
-Я вже, маб... Я піду. -Я теж.
-Мені пора. -Так.
У вас були брудні танці? А це як?
Це як танці в тому фільмі.
Що... Ти про фільм «Брудні танці»?
Я хочу сказати, що це було непристойно, і я розкаююся.
-Покажи, що ви робили. -Не треба.
Ні. Аж цікаво стало, що там у вас було.
Продемонструй.
Я був трохи п'яний. Погано пам'ятаю.
П'яний на роботі?
Ми трохи випили в офісі. З нами був Стюарт.
Що? Він теж брудно танцював? Ти про що?
Ні, на той час він уже пішов.
Я хочу побачити, що саме ви робили.
Поставити тобі ту пісню, «I've Had the Time of My Life»?
Це допоможе пригадати?
Пісня була інша.
А яка?
«Red Red Wine».
- UB40? -Ага.
Серйозно? Гаплик.
Аж мороз по спині від сорому за тебе. Ого.
А ще ми зажималися, вісім-десять секунд.
-Що? -Я...
-О бо... І цілувалися? -Ні.
-Ти її кохаєш? -Ні.
У вас таємні взаємні почуття?
Зовсім ні. Я не маю почуттів до Ванесси. Вона дуже нудна.
Від цього не легше. В неї четверо дітей.
Вона їх штампує пачками. Уже вагітна твоїми близнюками.
Це неможливо. Мені було дуже далеко до еякуляції.
Не вимовляй цього слова. Яка гидо... Замовкни.
То ви що, потерлися одне об одного? Що? Який несмак.
Думаю, що я трохи бунтував,
бо ти так багато часу проводиш з Віллом.
То це я винна? А ти маніпулятор.
Я не шукаю виправдань.
Просто хочу, щоб ти знала, як я почуваюся. Мені дуже жа...
Не наближайся! Стій там.
Вибач. Так. Вибач. Я тут...
Ванесса. Страшна зануда, без краплі гумору. Вона як шпалери.
А можна підійти й лягти спати?
Швиденько.
-Привіт. -Доброго ранку.
-Мама. -Привіт.
-Доброго ранку. -Ситі, вдягнені,
волосся зачесане. Я їх відвезу.
І заберу теж.
Я зварив тобі яйця пашот. На плиті.
Якщо охололи, я залюбки приготую ще раз.
Так.
Дякую, сер.
Це лате з вівсяним молоком.
Якщо охололо, я замовлю ще одне.
-Не треба. -Що сьогодні робитимеш?
Та мабуть, що схочу, те й робитиму.
Чудово.
-Бувайте. -Па-па.
Чому мама так на тебе дивиться? Ти зробив щось погане?
Ні. Усе. Чап-чалап. Ходімо.
-Ідемо. Добре. -Вона дивиться.
Ти сказився?
Нічого я не сказився.
Бізнес на комбучі не може існувати без мене.
Ви залучаєте інвесторів завдяки моїм напрацюванням у цьому барі.
-Я маю право на частку в бізнесі. -Ти мелеш якусь маячню.
Чому маячню? Ми ж говорили в Сан-Дієґо. Ти погодився.
До того, як ти запоров угоду з «Джонні 66», дятел.
Я запоров з моральних причин.
Моя ділова хватка тут ні про чому, а вона в мене ого-го.
Мене порівнюють з Ворреном Буфетом!
-Він Баффет. Але продовжуй... -Стулися.
І якщо пам'ять не підводить,
угода провалювалася, а я її витяг.
Спитаю так. На яку частку ти розраховуєш?
Хороше питання.
Я не хочу, щоб ви, джентльмени, грубо мене обшахрали, тому 51%.
Ого. Та ти остаточно здурів.
П'ятдесят два.
-Господи. -Що...
Твоя позиція слабка, і це не переговори.
-Ти тупо вибиваєш бабло. -П'ятдесят три.
Я з терористами не домовляюся.
П'ятдесят чотири.
-Омар шарить. -Вілл, навіть не надійся.
Ми провели всю підготовчу роботу під «Да Буч» без тебе.
Ви стояли на плечах гігантів.
Вибач. А «гіганти» – це ти?
Аякже. Я – гіганти.
Я так довго терпів твої дурниці.
Подивися мені в очі й почуй,
що хрін тобі собачий, а не проценти!
Кажеш, слабка позиція? Я покажу тобі позицію.
Порсну тобі прямо в мерзенну пику. Я починаю страйк!
-Пішов ти, бро. -Ти страйкуєш?
На власному підприємстві?
Не сумнівайся. Побачимо, як цей заклад працює без мене.
Я повернуся, коли отримаю частку «Да Буч».
До речі, перше, що я зроблю як власник контрольного пакету акцій,
це поміняю тупезну назву.
Козел.
Він повернеться.
Через одну, дві, три,
чотири...
Ой, чорт.
Омаре, попрацюєш на пивоварні?
Це не додає впевненості.
Стільки досягнень. Вона в стількох наглядових радах.
Ой, та яка різниця, в яких вона наглядових радах?
Вона схожа на психічно хвору. На Емі Коні Барретт схожа.
Ти про одну з найвпливовіших жінок Америки?
Так. Але я думаю, ти мене зрозуміла.
Де вона бере на це все час? У неї четверо дітей.
Уже партнерка, буквально недавно народила.
І дитинка така гарнюня. Навіть не потворна.
А вона її ніколи не бачить. Інших дітей теж.
Виростуть ображені на неї. От побачиш.
Виростуть і захочуть бути, як вона.
Гіршої людини він обрати не міг.
Партнерка на фірмі, четверо дітей.
Дуже білява, дуже висока.
Ну добре. Давай по-твоєму.
Клас, вона така вродлива,
успішна.
Ти повинна віддати їй чоловіка.
Вона проста, як двері! Жахлива зануда.
Так. І нема в ній нічого симпатичного.
Хто зажимається? Скидай штани й роби все як слід.
Вона слабачка.
Що робити з Чарлі? Він повинен відповісти.
Коштовності?
Думаєш? Обжиманці варті коштовностей?
На сумочку потягнуть.
Сил, ти як? Хочеш, я приїду?
Ні. Я в нормі.
Ну все. У двері стукають. Дякую, сонце.
Здоров. Ти як?
Усе добре. Просто... папером порізалася. А ти яким вітром?
Узяв відгул. І потрібні вільні вуха, щоб понарікати.
-Ти прийшов за адресою. -Я так і подумав.
Думаєш розвести їх на частку від «Да Буч»?
Думаю, так. Будуть у мене і «Да Буч», і да гроші,
а потім да пенсія.
-Чесно? -На да островах.
Чому ти так вирішив?
Ти на чиєму боці?
Не знаю. Я намагаюся покраяти це м'ясо.
Вони побачать, що без мене наш бізнес не функціонує як слід,
і спроєктують це на «Да Буч», і, ну,
приповзуть на пузі з моєю часткою.
Не знаю, чому тебе це розслабляє.
Готувати вечерю – найважча робота.
Дуже розслабляє.
Є ще гра, де треба прибирати у нірці в мишеняти. Теж супер.
Вілл.
-Привіт! -А що ви робите?
Не бачиш? Віртуально куховаримо
за допомогою пари білошкірих рук.
Точно. Бачу. А де діти? Діти.
У саду. Кожне привело додому друга,
і чекають, коли ти повезеш на піцу.
Піца? Клас. Добре. Чудово.
А вам щось привезти?
Я буду з пепероні. А ти, Вілл?
Я буду піцу з грибами, якщо ти пригощаєш.
А мені ще пляшку рожевого. «Whispering Angel» чи щось таке.
І прихопи елю, якщо десь там буде. Не обов'язково місцевого,
але від місцевого я теж не відмовлюся.
Добре, аякже. Гаразд.
-Дякую. -Так.
Діти! Піца!
-Переворот! -Перевертай котлету!
-Отак. Клас. -Гей! Переворот!
Піца!
Можна Джек переночує?
Аякже. Чому ні? Вечір п'ятниці, так?
Якщо Джек залишиться, інші теж захочуть...
Джеммо, Шелбі, переночуєте у нас?
Ура!
-Ходімо! Піца чекає! -Повідомиш їхнім батькам?
Ключі від мінівена на гачку!
-Ага. Так. -Так.
-Психушка. -О, так. Вечір п'ятниці.
Жаль, що в тебе на задньому дворі нема камери.
Я б уже прославився.
Ага, як дурна людина.
А знаменитості бувають розумні?
Четверо малих уже в ліжках.
Не знаю, чи Шелбі вночі не захоче додому,
бо їй п'ять рочків і вона ще не ночувала в гостях.
Ну, а я вже теж, мабуть, буду лягати. Бо можуть розбудити о другій ночі.
То що, вже звалювати? Не знав, що пора спати, бо ще тільки пів на десяту, але...
Ні, ти теж залишайся на ніч.
Правда ж? Нехай?
-Нехай. -Не хочу обтяжувати...
Мають же нігті висохнути.
-Це правда. -Так.
Не хочу їх псувати. Я так старався.
Аякже. Сильвіє, а ти йдеш?
Добре. Принесу надувний матрац.
Мені це не дуже. Я хочу дивитися мегашопінг «Brandy Melville».
Ой, а я знаю цю дівчину.
Сорочка кльова. Я б таку носив.
-Я таку шукала. -Справді гарна.
І зеленого кольору є...
А не можна почекати, доки ми додивимося програму?
-Вона якась самозакохана. -Не подобається.
І я ходжу на шопінг,
але ж не заливаю це в Ютуб.
Клацни «Чому НАСА приховує, що земля пласка».
Тато постійно це каже.
І в нього переконливі аргументи.
-Він і тематичні пости пише. -Так.
Такі звуки, наче ти дрочиш.
Дай жінці намазатися кремчиками.
Дякую, що запросила на піжамну вечірку.
Настрій набагато кращий, ніж якби я киснув сам удома.
У цьому перевага неможливості усамітнитися.
У тебе немає часу щось відчувати.
-Це прекрасно. -Добре.
А ти не думав по-справжньому піти з «Лакі Пенні»?
Мені здається, ви з хлопцями не дуже ладнаєте.
Так. Хоч мені й неприємна бізнесова складова,
я дуже люблю варити пиво. Не знаю, що ще можу робити.
-Дорітозавр. -Дорітозавр.
Нащо вам переїжджати? Цей будинок суперовий.
Він затісний для нас п'ятьох.
Є ще гараж, який ви не використовуєте.
Там такий жах усередині. Як нарколабораторія.
У нарколабах, які я бачив, було бездоганно чисто.
Ну, а наша огидна.
Як купили цей будинок, так ні разу туди й не заходили.
Можете зробити ДЖО – додаткову житлову одиницю.
Наприклад, гостьовий будиночок.
Нам не потрібні гості.
Потрібні ще одна спальня і санвузол.
Саме це й можна там організувати.
Не знаю. Амбітний проєкт.
Не амбітніший, ніж переїзд. Це ж додаткові квадратні метри.
Зросте ціна, якщо захочете продати,
а це дуже відповідально й по-дорослому.
Я навіть не знаю, з чого почати, щоб таке провернути.
-А я знаю. І допоможу. -Чесно?
Так. Я перетворив наш гараж на кабінетик для Одрі, у якому
вона потім займалася сексом з правнуком Адольфа Айхмана.
Ух ти. Сам усе робив?
Довго, по вихідних, але так. Нічого складного.
Ти ба. Який ти таємничий. Виявляється, мужик.
Хіба таємниця, що я мужик?
Ти носиш жіночі капелюшки, сумочку.
І нігті в тебе гарно полаковані, і в нас піжамна вечірка.
Логічно.
-А коли ти зрадив Одрі, ти... -Я не зраджував,
я переспав з першою-ліпшою. Май повагу.
-Перепрошую. -Отож.
-Коли переспав з першою-ліпшою... -Дякую.
...це сама Одрі тебе довела?
Чи взяла вона мене за руку й довела до першої-ліпшої в Лаґуна-Гілл?
Так. Вона тебе відвела? Клас.
Це ти в переносному сенсі?
Ні. Вона поводилася з тобою так, що ти збунтувався?
Ти знаєш, у той час
я б сказав: «Так».
Але я шукав виправдань для поганої поведінки.
Ми гризлися по-чорному,
але це був гівняний вчинок, і я б так більше не зробив.
Це стало кінцем вашого шлюбу?
Ні. Однозначно ні.
Наш шлюб давно був приречений.
Якби шлюб у нас був міцніший,
ми б з усім розібралися.
А чого ти розпитуєш?
-Я думаю писати роман. -Серйозно?
Тоді я перший тобі скажу, що книжка буде відстійна.
Назва – «Перед Адольфом».
Ідеально. «Перша – не ліпша».
-Желейки почали діяти. -Желейки, ваш вихід, йо.
Потрібна картопля фрі.
А я це передбачив, 20 хвилин тому.
-Що? -Потім подякуєш!
Дзень-дзелень.
Доброго ранку.
Привіт.
У тебе гарна картинка.
-Доброго ранку. -Як спалося?
Непогано. Мейв і Шелбі заходили до нас у спальню кілька разів,
але я й досі живий.
А ви з Віллом добре посиділи вчора?
Так. Взагалі-то Вілл запропонував одну дуже цікаву ідею.
А що як він перетворить гараж на гостьову кімнату?
Що смішного? Я зроблю дизайн.
Стоп, ти серйозно? Що...
Нащо гостьовий будинок? Хіба ми не переїдемо?
Може стати в пригоді, доки не знайдемо новий дім.
Не обов'язково для гостей.
-Додаткові квадратні метри. -А що це нам дасть?
Ми ж не переселимо якусь дитину в гараж.
-Там буде мій кабінет. -Для чого?
По-моєму, класний задум.
Дякую.
-Добранку. -Доброго ранку.
Пахне кавою.
-Кави? -Так, дякую. Чарльз!
-Що? -До тебе юридичне питання.
Я посварився з партнерами.
Вони організували побічний бізнес без мене,
а я дуже хочу отримати свій пай. Що мені робити?
Ну, по-перше, проведи переговори з кожним окремо.
Так ти зможеш розділяти і владарювати.
Мені подобається.
Він профі.
Зустрінемося після обіду, перетремо про ДЖО?
Чарлі схвалив ідею.
-Он як? Ти побачив світло? -Ага. Так.
Чудово. До зустрічі з Джо. Січеш?
-ДЖО? -О, ДЖО.
-Джо-Джо. Я теж січу. -Джо-Джо. І ти січеш.
Вілл у моєму одязі?
Краще б він був у моєму?
Вілл, підемо на панкейки?
Некомфортно обговорювати бізнес за спиною в Реджі.
Хто знайшов тобі першу роботу в барі?
-Ти знайшов. -Реджі тямить у заробітках,
визнаю – він уміє крутитися.
Але у виробництві алкоголю він повний нуль,
це моя парафія. Я взагалі можу...
Якщо дасте пай, то зі мною дохід зросте.
Добре. Я поговорю з Реджі. На завтра призначимо зустріч.
Якось воно буде. Добре?
-Дуже добре. Дякую. -Без претензій? Клас.
Є важливіша тема. Ми щойно поїли,
але сьогодні продають унаґі, а я записався в чергу. Підемо?
Не можу. Обіцяв Сильвії прийти.
Як вона?
Ти про що?
А ти що... Тобто... Нічого. Забий.
Що значить – забий? Ти так сказав...
З явним підтекстом.
-Нічого такого. -Щось є.
-Та ні. -Я ж бачу.
-Колися вже, що там? -Слухай. Я не можу тобі сказати.
Це таємна інфа від Кейті. Сильвія їй довірила,
а я не видаю секретів малої.
-Пізно! Ти вже ляпнув. -Я не ляпав.
-Ти зрадив малу! -Неправда.
-Мала зраджена. Кажи. -Та ні.
Я – твоя мала.
Добре. Я розкажу.
Недавно Чарлі працював допізна з якоюсь чікою.
-Напився і... -Триндець. Чарлі зрадив Сильвію?
Ні, вони зажималися насухо.
-Що? -Зажималися.
Зажималися?
Насухо.
З поцілунками?
-Без. -Торкалася члена?
Зажималися.
Він кінчив у джинси?
Ні, це було б з рідинами. А вони насухо. Просто зажималися.
-Це якесь химерне збочення. -Скажи?
-Це... -Ненормально.
Ми з Кейті багато про це говорили. Дикість якась.
Дуже дивно.
-Справді дивно. -Хто таке робить?
А це зрада?
Не зрада, але й не не-зрада.
Я б не хотів, щоб моя партнерка зажималася з кимось.
-Це чомусь гірше. -Бо стрьомніше.
Так. Але для Чарлі не дивно,
бо він красунчик і милий котик. Таких не буває.
Це правда. Відсутність вологи могла б його заводити.
-Чудик. -Його вабить сухість.
Тертя.
Цікаво, чому Сильвія не сказала.
Ти що? Це ж такий сором.
-Точно. -Я від нього такого
не чекав, чесно...
Бо для нього це занадто.
Зажимався. Насухо.
Йо.
-Вілл. Як пройшло з Енді? -Це я.
Добре. Приємно побалакали.
Добре. Рада це чути.
А ти як?
-Добре. -Справді? Ти в нормі?
А що?
Енді...
Він розказав про випадок з Чарлі.
Нічого там такого.
-Чесно? -Так. Я...
Це просто...
Було один раз. Більше не повториться. Ми все з'ясували.
-А поговорити не хочеш? -Ні, не хочу.
Ну гаразд.
Словом, я подумала, що було б чудово
перетворити гараж на мій кабінет.
А що ти хочеш бачити всередині?
Ну не знаю, наприклад, м'які дивани, кашемірові пледи, всяке таке.
Типу жіночий барліг?
Ні, типу офісний простір для натхнення.
Скрізь порозставляти свічнички,
холодильничок з рожевим винцем, журнальні стойки: Us Weekly, Cosmo?
Звучить надзвичайно.
Жіночий барліг на мінімалках. Даруй за відвертість.
-Ух ти. Клас. -Так.
Більший, ніж я думав.
Ну що? Доведеться трохи попотіти,
але потенціал теж є, правда?
Кльовий куток для дівок.
Добре.
-А це дивно. -Що?
Ці стовпчики нормально не прикріплені до фундаменту.
Це не дуже добре.
Уся конструкція тримається на цих чотирьох штуках,
а вони ні до чого не кріпляться.
Нічого. Можна їх зміцнити.
-Точно? -Так. Буде добре.
-Добре. -Усе зробимо.
Ти це чуєш?
Так.
-Боже! -Чорт! Рятуй! Чорт!
Боже! Чорт! Господи!
Виходь! Надвір, бігом!
Він на дверях! Не можу!
Чорт. Ні.
Нічого собі.
-Це проблема конструкції. -Ні.
-Погано. Ти як? -Боже.
-Нормально. А ти як? -Порядок.
-Це ж моя хатка! -Що сталося?
Чувак, ти не повіриш.
-На мене напав єнот... -Боже.
- ...я врізався в стовпчик... -І все впало.
- ...і впало. -Єнот... Що?
Його будували без дозволів. Я такого не очікував.
-Чомусь не дивно. -І я.
-Але ми відбудуємо. -Усе буде добре.
Оце відбудуєш? Серйозно?
-Так! -Я таке не усуну.
Не схоже, що ти з цим упораєшся.
-Я – ні. -Нічого. Все під контролем.
Чесно? Бо знищувати будинок –
не найкращий спосіб зігнати злість.
Не вказуй мені, як розбиратися з почуттями.
Ми можемо поговорити наодинці?
Я піду.
Ти що? Ти не мусиш іти.
Чоловік хоче поговорити з тобою наодинці. Це нормально.
ДЖО – твоя ідея.
Ти знищив гараж, допоможи відбудувати.
Я повернуся і допоможу іншим разом.
А ти поки що розберися з проблемами.
Не зрозуміла? Це дрібна сварка,
у довгому шлюбі таке буває. Все нормально.
Але тобі цього не зрозуміти.
На «все нормально» не схоже.
Божечку. Яка краса.
Мила, я шкодую.
Я знаю.
Те, що було між мною і Ванессою,
аж ніяк не твоя вина.
Дякую.
Ти ж знаєш, що Ванесса тут ніяким боком не причетна.
А ти знаєш, що мені від цього не легше?
Знаю, так, і прошу вибачення.
Просто я...
Що?
Та нічого.
Котику, скажи, будь ласка. Що?
Не подобається бути другим найважливішим для тебе чоловіком.
Після Саймона?
-Ну добре, третім найважливішим... -Ти що.
...для тебе чоловіком.
Я...
Відколи Мейв пішла до школи на повний день,
я почуваюся трохи розтелепою.
І чомусь про це легше розмовляти з Віллом, а не з тобою.
Радості мало.
Мені хочеться все тобі розказувати. Ти мій чоловік. Але я не знаю.
Чомусь це просто важко.
Чому? Я так тебе люблю.
-Розказуй усе. -Я розумію.
Бо соромно бути в твоїх очах розтелепою,
а Вілл – ще більша розтелепа, ніж я. Чи може, така сама. Не знаю.
-Ясно. Так, я... -Це має хоч якийсь сенс?
Я розумію. Трохи.
Дякую.
А коли знову припече позажиматися,
будь ласка, знайди хоч трохи менш успішний об'єкт.
Наприклад, суддю Сотомайор?
Ні, не туди дивишся.
Я обіцяю.
Ну...
-Що з цим робити? -Не знаю.
А що там нове оголошення? Коли дивимося будинок?
Вона сказала: «У вихідні».
Цей нам підійде.
-Неодмінно. -Ага.
Капець. Знову він.
-Знову він. Некрасиво. -Ні, красиво.
Це красиво, а я з тобою.
-Ти теж красивий. -І ти.
Так?
І що це?
Це – перелік назв для нашої міцної комбучі, які я схвалюю.
-«Комбуча Ча-Ча»? -«Комбу Ча-Ча-Ча».
Як легендарний афро-кубинський танець.
Точно. Якщо не ця, то в переліку ще багато.
-«Boochy Call», прикольно. -Що? Ні, чувак.
«Да Буч» – ідеальна назва. Міняти не будемо.
Це ж ти мене сюди покликав
і сказав, що все обговоримо.
А ще – хто це такий?
-Ніхто. -Звичайний хлопець.
Звичайний хлопець?
Це інтервенція? Він «інтервенціоналіст»?
Ні, він не з тих.
Цей п'є більше за мене.
Якби ви знали, як він по-чорному бухає.
А ще я не поїду в клініку, якщо вона – не в Малібу.
Там в принципі... Вона ж на воді, так?
Вілл, ідеться не про алкоголізм. Ми зараз про бізнес.
Це не інтервенція?
Нє, чувак. Кларк просто слухає.
Професійний слухач? Що ви тут мутите?
Вілл, ти прекрасно попрацював, запускаючи в роботу «Лакі Пенні».
Але ми думаємо, що пора тобі відійти від справ.
Чому ми заговорили про «Лакі Пенні»?
Бро, ми не спрацюємося. Ти маєш піти.
-Ви мене виперти хочете? -Так.
Його не можна виперти. Він має піти за власним бажанням.
Чому він тебе виправляє? Це довбаний юрист?
Так, я юрист.
Бро, не обов'язково це розкривати.
Обов'язково.
Послухай, Вілл. Ти знаєш, я тебе люблю.
Але ж, бро, у нас вічні сварки.
Сваримося про те, яке пиво варити.
З ким запартнеритися. Дитячий садок.
Вибач, що не хочу бути партнером пристаркуватого секс-хижака.
До сраки Джонні Рева. Справа серйозніша.
Ми сваримося через усе.
Ви не заберете в мене цей бар.
Тут усе моє життя. Я збудував його з нуля.
Ніхто не думає забирати в тебе бар.
Та й закон нам не дозволить.
-Закон не дозволить. -Бачиш?
З боку цього чувака це не сюрприз, бо він – гімно.
Але від тебе я такого не чекав. Як ти міг так зі мною вчинити?
-Ні, Вілл... -Ти куди?
Я нікуди не піду, бо це мій бар.
Там моє пиво. І не надійтеся мене здихатися.
Пройшло краще, ніж я думав.
А ти думав, як буде?
Не знаю. Мордобій. Карате, битва на ножах. Якесь цікаве шоу.
Куштував «Johnny Blue»?
Ні.
Моє гасло: «Попрацював – відтягнися».
Там пусто.
-Так, я й сам бачу. -Можна вмазати такого.
Ні. Вали звідси. Іди собі.
Переклад субтитрів: Олена Любенко