‫בעונה הקודמת של "הומקאמינג"...‬
‫במתקן גרו בכל פעם 18 חיילים.‬
‫השתמשנו בתיקיהם הרפואיים כדי למצוא גברים עם סמנים בסיסיים להפרעת דחק פוסט-טראומטית.‬
‫הומקאמינג - מציאה ויישום של טיפול מהפכני חדש‬
‫סיפקנו את התרופות כדי לראות אם הזיכרונות נמחקו.‬
‫אתה לא זוכר את זה?‬
‫לא.‬
‫לחיים!‬
‫פשוט לקחת אותם? אתה יודע מהם?‬
‫הכרחת את וולטר קרוז לאכול ארוחה נוספת?‬
‫כשכבר קיבל מינון מלא?‬
‫הוא יהיה פאקינג חסר יכולת!‬
‫יש לי פה בעיה. היא די דחופה.‬
‫מה עוללתם לו?‬
‫אני בודק תלונה בנוגע לוולטר קרוז.‬
‫גייסט‬
‫פשוט יש לי כמה שאלות‬
‫על תכנית של גייסט, הומקאמינג. אתה מכיר אותה?‬
‫לא ממש.‬
‫התכנית הופסקה.‬
‫אם תטפל בזה כמו שצריך למעני, אתה תתקדם לסקויה.‬
‫ואז אולי ניקח אותך לחווה. תכיר את מר גייסט.‬
‫מה עשית במתקן של הומקאמינג?‬
‫הוא מגיש את התלונה ההיא.‬
‫בסדר, זאת המציאות. אז צריך להתמקד בזה.‬
‫הרולר? אודרי, הכול זה אני!‬
‫לשימוש המעבדה בלבד‬
‫מר גייסט ואני דיברנו על כל זה.‬
‫את דיברת עם גייסט?‬
‫כן, בחווה שלו. היית שם?‬
‫שנמשיך?‬
‫הלו? את שם?‬
‫שיט.‬
‫היי!‬
‫היי, הצילו!‬
‫הצילו!‬
‫היי!‬
‫שיט.‬
‫הומקאמינג‬
‫פרק 1: אנשים‬
‫הכול בסדר, גברת?‬
‫לאן את הולכת הלילה?‬
‫הוא עלה לכאן.‬
‫מי?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫באתי לעזור, בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫את אומרת שיש בחור, ושהוא ברח לכאן?‬
‫הוא עשה לך משהו, הבחור הזה?‬
‫מה זה?‬
‫מה זה מה?‬
‫בסדר, בואי...‬
‫שמי דונה. מה שמך?‬
‫תעשי לי טובה ותבדקי אם יש עלייך תעודה מזהה,‬
‫או כל דבר ששמך מופיע עליו?‬
‫אולי במכנסיים שלך?‬
‫אני פשוט רוצה לבדוק את זה, בסדר?‬
‫ג'קלין.‬
‫חיילים משוחררים ג'קלין קליקו‬
‫את חיילת משוחררת, נכון?‬
‫כן.‬
‫בסדר, ג'קלין, נלך לרופא.‬
‫נראה אם נוכל להבין מה קורה, בסדר?‬
‫בסדר?‬
‫חדר מיון‬
‫כמה זמן עד שיגיעו תוצאות האם-אר-איי?‬
‫תמלאי את הטופס הזה.‬
‫באדי, שוב?‬
‫אם אתה רוצה לקנות מכל חדש, בבקשה.‬
‫- אתה יודע שאין לי כסף. - זאת לא הבעיה שלי.‬
‫יש לכם מכל חדש, החשמלי, שסתם מונח שם.‬
‫כן, הוא נועד לנו.‬
‫אנחנו לא חנות לציוד רפואי. אנחנו חדר מיון.‬
‫- בסדר? עוד נוסף... - אתה מדבר אל כולם‬
‫כמו לטיפשים מזוינים, או רק למי שבאת לעזור?‬
‫סיימתי פה. בסדר?‬
‫סליחה. ג'קלין. למה באת אלינו הלילה?‬
‫הביאה אותי שוטרת.‬
‫דיברתי איתה, והיא אמרה שאת מבולבלת קצת.‬
‫כן. נכון.‬
‫אנחנו מנסים להבין מה קרה לך.‬
‫אמרת שהיה איתך בחור? הוא הכה אותך? בראש?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫בסדר. אעשה רק בדיקה מהירה.‬
‫ג'קלין, מה הכתובת שלך?‬
‫לא... אני לא... אני לא יודעת.‬
‫בסדר. יום ההולדת? מתי יום ההולדת שלך?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫לא יודעת.‬
‫בסדר. מוכנה לפשוט את הז'קט?‬
‫אני רוצה להקשיב לנשימות שלך.‬
‫בסדר.‬
‫ולשאוף.‬
‫שוב.‬
‫זה נחמד. מה זה, ציפור?‬
‫מה?‬
‫על הזרוע שלך.‬
‫טייסת‬
‫בסדר, ג'קלין.‬
‫בשלב זה יעזור לי אם תהיי כנה איתי.‬
‫את מזריקה סמים?‬
‫לא.‬
‫- באת לקבל תרופות, זה העניין? - לא!‬
‫חכי פה, בבקשה.‬
‫זה לא טוב.‬
‫תתחילי להגיד להם משהו הגיוני, מותק.‬
‫תמציאי משהו, אם את חייבת.‬
‫פאק.‬
‫הנה, תני לי לראות.‬
‫תני לי לראות. זה בסדר. בחייך.‬
‫אה, כן.‬
‫כן. הוא עלה עלייך. בחייך.‬
‫אל תשחקי אותה מטומטמת איתי.‬
‫היום אני הולך על גראס ובירות,‬
‫אבל כשהייתי צעיר ידעתי לחגוג.‬
‫אשתי נהגה לומר, "אתה אמור להיות מת".‬
‫מובן שאז היא מתה.‬
‫בכל מקרה, את אוהבת לחגוג.‬
‫לא נראה לי שאני מסוממת.‬
‫לא משנה מה את חושבת, אלא מה שהם חושבים.‬
‫מי זה "הם"?‬
‫הרופא המזוין, השוטרת פויזן-אס.‬
‫זאת הסכנה שלך כרגע.‬
‫הם יעשו לך בדיקת דם,‬
‫ויחזיקו בך כמה ימים עד שהתשובות יגיעו.‬
‫ואם הם יזהו הרואין, השופט יכסח אותך.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫בסדר, ברצינות!‬
‫- כל יום מזוין, האנשים האלה. - אני יודע.‬
‫היי! השוטרת פויזן-אס! מה שלומך?‬
‫- שמי פוזנאס, אתה יודע את זה... - כך אמרתי. פויזן-אס.‬
‫- לאן היא הלכה? - היי, לאן היא הלכה?‬
‫אנחנו מפקחים על מה שקורה פה או מה?‬
‫מי?‬
‫האישה שהייתה ליד באדי.‬
‫כל היחידות...‬
‫אתה יכול פשוט לעזור לנו? בבקשה?‬
‫סליחה.‬
‫היי!‬
‫ברחת.‬
‫מישהו יבוא לאסוף אותך?‬
‫אתה מכיר את המקום הזה?‬
‫"עורות"‬
‫"עורות"? כן.‬
‫אתה יכול לקחת אותי לשם?‬
‫מה? עכשיו?‬
‫כן. אני מניח שאוכל להזיז כמה דברים...‬
‫כן. תיכנסי.‬
‫תתגברו על זה מהחווה של לאונרד גייסט‬
‫אשתי מתה בבית החולים הזה.‬
‫כל מה שהם אמרו היה, "אנחנו ממש מצטערים, הנה החשבון".‬
‫אני עדיין משלם את הדבר המזוין.‬
‫פטיש לאבנים.‬
‫כן! עדיין יש אבנים טובות‬
‫בהרים אי שם, אם יודעים איפה לחפש.‬
‫הבעיה היא שאני לא יודע איפה לחפש.‬
‫אז אשת צבא, מה?‬
‫מוות ממרומים.‬
‫"מוות ממרומים"?‬
‫כן. שירת בטייסת, נכון? הקעקוע.‬
‫כן. אני מניחה.‬
‫אני מבין.‬
‫פעם הייתי מסומם כל כך מפרקוסט,‬
‫- גרתי בחוות סוסים... - אני לא מסוממת מזוינת.‬
‫אני כל הזמן אומרת את זה.‬
‫התעוררתי בסירה.‬
‫היה שם גבר, הוא ברח ממני.‬
‫ואז הרופא מאשים...‬
‫איך שזה לא קרה,‬
‫אם עשיתי משהו רע, אין לי מושג מהו.‬
‫בסדר, טוב, אלוהים. אני לא מאשים אותך, בסדר? בשום דבר.‬
‫איך הגעת לסירה?‬
‫זה מה שבדיוק אמרתי. אני לא יודעת.‬
‫בסדר. הבנתי.‬
‫אבל, לא כלום? בחייך.‬
‫את לא זוכרת כלום מלפני הסירה?‬
‫מגבות.‬
‫מה?‬
‫אני זוכרת מגבות. זה מה שאני זוכרת.‬
‫קטנות. הן היו אדומות.‬
‫אבל אסור לגעת בהן.‬
‫לאירועים מיוחדים?‬
‫בדיוק.‬
‫"אירועים מיוחדים."‬
‫בסדר. רואה? זה...‬
‫זה ממש מוזר.‬
‫בחייך.‬
‫את חייבת לבכות?‬
‫נוסעים ל"עורות". בטח תיזכרי.‬
‫אני לא בוכה.‬
‫יופי.‬
‫עורות מלון ואוכל‬
‫מסעדה‬
‫אלוהים! המקום הזה היה פעם מגניב כל כך.‬
‫המלצריות לבשו חולצות סטרפלס או משהו.‬
‫אז חשפו המון עור,‬
‫אבל גם היה להם עוף עם העור, נכון? זה היה חכם.‬
‫היי.‬
‫מטגנים אותו איזה שלוש פעמים.‬
‫לכן הוא יוצא ככה.‬
‫אתה בטוח שזה המקום הנכון?‬
‫כן, כאן זה "עורות".‬
‫אבל אז איזה חרא עשיר מקלגרי קנה את המלון,‬
‫החליט שזה צריך להיות מקום משפחתי, וכל הבחורות פוטרו.‬
‫זה מה שהם עושים.‬
‫מי?‬
‫אנשים מזוינים.‬
‫בעלי השררה.‬
‫לוקחים מה שהם רוצים, וכל האחרים יכולים ללכת לעזאזל.‬
‫אני לא מזהה שום דבר.‬
‫אולי את פשוט צריכה שנת לילה טובה.‬
‫יש לי פוטון בבית שלי.‬
‫הוא כרגע על המרפסת כי החתול שלי נכנס מאחורי...‬
‫תהיה לנו בעיה איתך?‬
‫היי! קייל! אחי!‬
‫אני לא מדבר איתך, באדי. אסרתי עלייך לחזור.‬
‫הייתי פה? מתי?‬
‫אמרת לי ללכת להז... וזה מקום משפחתי, טוב?‬
‫בחייך, קייל.‬
‫נהגתי לבוא הנה, היית זוחל על הרצפה,‬
‫מחפש את המפתחות בסוף הלילה, מרוב שהמוח שלך נדפק.‬
‫שמור על הפה שלך!‬
‫זוכר שהגרמני ההוא בא,‬
‫והוא עשה לך ביד בשירותים,‬
‫ואחרי זה קנית לכולם משקאות?‬
‫מה לעזאזל קרה למקום הזה?‬
‫- זה לא תלוי בי. - בחייך...‬
‫די!‬
‫שניכם. בבקשה.‬
‫מתי הייתי פה?‬
‫אתמול, עם החבר שלך. נאלצתי לשטוף את הרצפה.‬
‫היה לי חבר?‬
‫אני לא יודע. צעקתם זה על זה.‬
‫באתי לעזור,‬
‫- ואמרת לי ללכת להז... - אתה זוכר מה אמרנו?‬
‫אין לי מושג. למה את שואלת אותי?‬
‫כי אני לא זוכרת שהייתי פה.‬
‫כן, זה קורה.‬
‫שתיתם באד ומייקר'ס כל אחר הצהריים.‬
‫הקבלה אצלכם?‬
‫מה? למה?‬
‫אולי מופיע שם. אולי על הקבלה.‬
‫לא, תראי, אני לא... אתם פשוט צריכים ללכת.‬
‫קייל. חכה.‬
‫האישה היא חיילת משוחררת.‬
‫היא שירתה את ארצנו.‬
‫נכון, ג'קי?‬
‫כן. נכון. "מוות ממרומים".‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫אז מה אתה אומר, קייל?‬
‫יש פה ג'י-איי ג'יין מזוינת,‬
‫אולי תפגין טיפת הכרת תודה?‬
‫תראו, פשוט... עמוס.‬
‫אצטרך לחטט בשק קבלות שלם...‬
‫אנחנו נעשה את זה.‬
‫אשתי ואני נהגנו לריב הרבה.‬
‫כלומר, לא גרמתי לה לאבד הכרה בסירת משוטים או משהו,‬
‫אבל, אלוהים, זרקנו דברים וצעקנו.‬
‫פעם היא נפלה מהמרפסת.‬
‫מה?‬
‫אני רק אומר שאם הבחור הזה הוא החבר שלך,‬
‫אז אולי שניכם רבתם ו...‬
‫לא. זה לא נשמע לי נכון.‬
‫בסדר, טוב, זו בטח הייתה אשמתו. אני לא...‬
‫מצאתי.‬
‫"שישה באדוויזר, ארבעה מייקר'ס מארק".‬
‫מה זה? זאת "איי"?‬
‫חדר מספר 214‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אבל הוא חייב חדר. הוא משתכן פה.‬
‫- היי! - מה?‬
‫את לא הולכת לחדר שלו.‬
‫את לא יודעת במה את מסתבכת פה.‬
‫התווכחנו. אולי הוא עולל לי את זה.‬
‫אביא את הפטיש.‬
‫משק-בית.‬
‫מה לעזאזל נעשה עכשיו?‬
‫הכדורים שלך בפנים, ואתה מתקשה לנשום.‬
‫מה? היי, אלוהים!‬
‫- סליחה, גברתי. - מה?‬
‫את יכולה לעזור לנו? זה אבא שלי.‬
‫הכדורים בפנים והוא מתקשה לנשום.‬
‫יהיה בסדר, אבא.‬
‫הכדורים בפנים. תכניסי אותנו?‬
‫- אני פוחד. - בבקשה.‬
‫- אני פותחת. - זה בסדר.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫זה בסדר, אבא.‬
‫אלוהים.‬
‫טוב.‬
‫זה מלון.‬
‫כן, הוא אמיתי.‬
‫שמתי לב שקראת לי...‬
‫אבא שלך, לא בעלך. שזה בסדר, אני מניח.‬
‫מכל החמצן מוסיף כמה שנים.‬
‫תראה.‬
‫לשימוש המעבדה בלבד גייסט‬
‫אלוהים! פאק!‬
‫אלה מאיות?‬
‫בנק פורט נשיונל‬
‫"אלכס איסטרן".‬
‫את מכירה אותו?‬
‫לא.‬
‫- בסדר, אז... - אלכס איסטרן.‬
‫לפחות יש לנו שם. נכון?‬
‫מי החבר'ה האלה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫במה לעזאזל הסתבכת?‬
‫- אני לא יודעת. - את יודעת. זאת את, לא?‬
‫- כן. - אלוהים אדירים. עשית משהו, גברת.‬
‫הבחור הזה מסמן על הפנים המזוינים שלכם איקס.‬
‫- כדאי שתחשבי... - אני מנסה לחשוב.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫אוי, באדי.‬
‫אוי, באדי, באדי, באדי.‬
‫אוי, באדי.‬
‫באדי, תראה את זה. הקעקוע, הוא יורד.‬
‫בקבוקונים מזוינים עם סמים, ערמות מזומנים.‬
‫אני לא יודע מה עוללת לבחור הזה,‬
‫באיזה חרא את וחברייך למלחמה הסתבכתם,‬
‫אבל אני לא רוצה שום חלק בזה.‬
‫אלוהים...‬
‫לא נעים לי, בסדר? באמת.‬
‫אני פשוט...‬
‫צריך את זה.‬
‫חשבתי שאתה עוזר לי.‬
‫כן.‬