Hva i...
Hei!
Hei, hjelp!
Hjelp!
Hei!
HJEMKOMST
Så du porten bak der?
Du kjørte ikke gjennom den, så jeg antar du så den.
Er det Geist-bygget der borte?
Det stemmer.
Festen er ikke før i morgen.
Jobber du for dem?
Jeg pleide det.
Før drittsekkene overtok.
EPISODE SJU IGJEN
Hvorfor vil du tale ved lanseringen?
Hvorfor snakker du sånn til meg?
-Hvordan da? -Som om du kjenner meg.
Som om vi er på lag.
For to uker siden visste jeg ikke engang navnet ditt.
Nå vet du det.
Vi kan komme oss gjennom dette. Jeg vet det føles som...
Nei, det føles ikke...
Jeg kan se hva som skjer rundt meg.
Jeg trenger ikke terapi for det. Jeg trenger en pokkers motorsag.
Jeg prøver å hjelpe deg.
Vi må være fleksible, samarbeide, så vil ting bli som normalt igjen.
Det kan ikke bli normalt igjen.
Så slutt å gi meg dette pisspreiket
om at alt er såre vel.
Vi har en ny partner. Vi har ikke noe valg!
"Partner".
Den var god.
Kall det hva du vil.
Men de bestemmer her, enten vi liker det eller ikke.
Ja, nemlig. Og du liker det.
Jeg godtar det. Jeg godtar realiteten.
Her er realiteten.
Det er mitt selskap,
og jeg drar dit og sier hva pokker jeg vil.
Unnskyld meg.
Hva gjør du her?
Hvordan havnet vi her?
Vi kan for eksempel ha det i maling.
Om det var konsentrert nok...
Personen hadde ikke trengt å innta det. De trenger ikke engang å røre det,
de bare går inn i rommet og puster det inn.
Jeg elsker den ideen.
Det kan være hvilken som helst farge. Det trenger ikke være rødt.
-Selvsagt. -Det er en metafor, ok?
Jeg prøver å advare dere.
Dette er deres siste sjanse.
Hvem er det?
-Det er oss. Vi hadde musikken. -Han er på en måte maskoten vår.
Og kjempen er disse elendige folka.
De prøver å ta jobben vår. Alt, det er...
Dette er viktig! Dere må høre på meg! Vær så snill!
Kom igjen, la oss ta en drink.
Hvem pokker er...
Hva gjør du... Alex, hvor pokker har du vært?
Alex?
Er du ok?
Hva pokker snakker du om?
Hvor er Walter Cruz?
Kom.
-Ikke rør meg. -Hva er det som foregår, Alex?
Hvorfor kaller du meg det?
-Hva da? Alex? -Ja.
Fordi det er navnet ditt.
Nei, Alex angrep meg... Jeg vet mitt eget navn.
-Det er Jackie... -Calico? Det er katten vår.
Det gikk jo strålende.
Gjemmer du deg her borte?
-Hva trenger du? -Hvem byttet catering?
-Hva? -De nye folkene er udugelige.
Jeg ba en av dem om blandede appetittvekkere,
-og han bare så rart på meg... -Wendy, jeg...
Kan du gi meg et øyeblikk?
Hei, Alex.
Hei.
Ja, vi snakkes senere. Ok.
Vet du virkelig ikke hvem jeg er?
-Gå. -Hva er...
Nå.
Det trenger du ikke gjøre.
Hvem er Walter Cruz?
En krigsveteran. Du møtte ham, men...
Hvorfor?
Der er du.
Craig, hva gjør du?
-Denne damen ga meg strømsjokk. -Nei.
Jo. Hva er det? En strømpistol.
Det er det ikke.
-Hva? -Det er ikke en strømpistol.
Men hun ga meg strømsjokk...
Gå og ta deg en drink, Craig.
Og ikke ødelegg festen.
Ok.
-Kan du legge den vekk? -Hva slags sted er dette?
-Hva gjør du? -Dette er kontoret mitt.
Audrey, der er du!
Dette er herrene jeg fortalte deg om.
Våre flotte idéskapere, Zach og Yaniv, ild og is.
-Zach. Fint å møte deg. -Det er vakkert her.
Veldig lyst.
Audrey er spesialsausen som holder dette stedet sammen.
-Spesialsaus? -Tja, lim.
Vi må dra.
Du må være Alex, salgskvinnen.
Du har en skikkelig vinner her. Men det vet du vel?
Vi må gå ovenpå.
Karene hadde et spørsmål om implementeringen.
Ja, ekstraktens hukommelsesvirkning.
Er den permanent eller...
-Forskningen pågår fortsatt. -Hva snakker han om?
-Ro deg ned. -Hvilken virkning?
-Ekstrakten... -Fint å møte dere.
-Hvilken ekstrakt? -Vi kommer snart tilbake, så...
Jeg trenger deg om noen minutter.
-Det er viktig. -Ok.
Kan du fortelle meg hva du gjør her?
Jeg har forretninger å gjøre med de folkene.
Drittsekkene.
Så jeg må dra dit.
Litt sent for forretninger.
Ja, jeg antar det.
Blir det problematisk?
Disse folkene gjorde noe mot meg.
Og nå jakter de på meg.
Så jeg vil dra dit for å snakke med dem om det.
Er det problematisk for deg?
Du er én av dem, hva?
-Hva? -Fra behandlingsprogrammet.
Kom inn. La oss ta en prat.
Kommer du inn eller ikke?
"Walter Cruz".
Det er deg, ikke sant?
Ser ut som deg.
PASIENTJOURNAL
Hvem er du?
HOMECOMING ET GEIST-FORETAK
Hvem er det?
Walter Cruz.
Gjorde han dette mot meg?
Det må han ha gjort.
Hva gjorde jeg? Hvorfor var jeg der?
Du snakket med ham.
Om hva?
Det er jobben din.
Om noen har problemer eller klager mot selskapet,
hyrer selskapet deg.
Du overtaler vedkommende om å trekke klagen.
Er det en jobb?
Du gjorde det til en jobb.
Hva var klagen hans?
Vi testet ekstrakten
på ham.
Og det skjedde en ulykke.
Så jeg skulle redde dere.
Ja.
Hva med tatoveringen min?
-Du har ikke det. -Jeg hadde det.
En falsk en.
Og falsk legitimasjon.
Hvorfor hadde jeg alt det om jeg bare skulle snakke med ham?
Det er komplisert.
Bare svar på det pokkers spørsmålet.
Hvorfor? Spiller det noen rolle?
Jeg vet jeg gjorde noe.
Jeg følte det idet jeg våknet.
Jeg kan ikke si det,
men jeg kan føle det.
Han var en trussel.
Du tok kontroll over situasjonen, for det er det du gjør.
Vi hadde et valg mellom det han ønsket eller det vi ønsket.
Mellom seier og tap, og vi valgte oss.
Oss?
Ja.
Vi tar vare på hverandre, for ingen andre gjør det.
Du, jeg, familien vår.
Alt annet, alle andre,
de er bare folk.
Jeg må gå ned litt.
Kan du bli med meg?
Så kan vi dra hjem.
De slettet bare alt.
Ja.
Hvorfor?
De tenkte nok at du ville være mer nyttig uten.
Kan du fikse det?
Nei, jeg kan ikke det...
Beklager.
Så fullfør det.
Fullfør hva?
Jobben dere startet. Om å ta resten.
Jeg...
-Jeg forstår ikke. -Jo, det gjør du.
-Kan du gjøre det eller ikke? -Det er ikke poenget.
Jeg vet du kan gjøre det.
Hør her, du ble dårlig behandlet.
Vi var ikke rettferdige mot deg.
Jeg driter i rettferdighet.
Jeg forteller deg hva jeg trenger.
-Jeg skjønner. -Nei, det gjør du ikke.
Det kan du ikke.
Jeg heter Walter Cruz.
Ja, jeg vet det.
Jeg er fra Georgia. Jeg gikk på Valdosta High.
Greit.
Jeg drev med friidrett.
Jeg lærte sceneproduksjon,
og jeg hadde en kjæreste jeg ikke likte i tre år.
Hun het Kat.
Så hadde jeg en kjæreste jeg likte.
Sisteåret, hun het Jade.
Jade var Skorpion.
Hun hadde fem skorpiontatoveringer over hele kroppen.
Én var på fotsålen hennes.
Min mors navn er Gloria.
Hun er marxist. Jeg vet fortsatt ikke hva det betyr.
Hva snakker du om?
Jeg husker alt det.
Jeg husker vervesenteret og...
Og utplasseringen min.
Og å se ørkenen for første gang.
Men etter det stopper det.
Tjenesten, å komme hjem...
Alt er borte.
Så...
Fokuser på det du har. Du kan bygge derfra.
Nei.
Disse minnene er...
De minner meg bare på hva som mangler.
Jeg bærer på en smerte.
Det slutter aldri. Det råtner der inne.
Vil du at jeg skal forgifte deg?
Nei, jeg vil at du skal fullføre jobben.
Ta resten. Vil du hjelpe meg, er det slik du hjelper.
Jeg kan skrape vekk alt.
Det utgjør ingen forskjell.
Hør på deg selv. Hva ønsker du?
Du vil ha mer.
Du kan ikke håndtere de greiene.
Når det kommer på innsiden, fester det seg og tar overhånd.
Det skjedde med selskapet mitt, gården min, og også med meg.
Nå skal de ha en fest der i morgen
for å feire.
Feire hva?
Jeg vet ikke.
Flere av deg. Noe sånt.
Mener du at de skal gjøre det igjen?
Og du vil bare skylde på en plante?
Hva vil du at jeg skal si? Jeg...
-Jeg prøvde. -Du dyrket den.
Det er ditt selskap.
Du bare gjemmer deg i en pokkers hytte.
Det er en bygning full av dem, bare én av meg.
Jeg er gammel.
Du er ikke gammel.
Du har bare en råtten holdning.
Du klarte det, Audrey!
Leonards skål. Endelig kan vi more oss her.
Drikker du ikke ennå? La meg skaffe deg en drink.
Nei.
Greit.
Ganske langt, Mark.
Sikker på at du vil gjøre det?
Takk.
Om jeg kan få deres oppmerksomhet for et øyeblikk,
vil jeg gjerne utbringe en liten skål.
Da jeg ble utplassert for første gang,
var det 700 menn og meg.
Jeg ble smilt til, tolerert og dyttet til side.
Tolv år senere
ledet jeg den enheten.
Da jeg kom til Geist,
møtte jeg noen som forsto potensialet til dette selskapet.
Den personen ble smilt til
og tolerert og dyttet til side.
Men det blir det slutt på i dag.
Audrey Temple, jeg er stolt over å kalle deg min partner i dette prosjektet.
Du er min pokkers Helen Keller.
Vi gjør dette i dag på grunn av deg.
Vi er meteorene, og de dinosaurene så oss ikke komme.
Skål for nye begynnelser
og for å bli sett.
Bravo.
Det var dette vi ønsket.
Kom igjen, Audrey!
Skål, Audrey.
Ja, Audrey.
Én til, Zach?
Hva skjer?
Kjære vene...
Vil det gjøre vondt?
Jeg husker ikke.
Jeg går...
...og setter meg.
Vi skulle bare ha lagt oss igjen.
Hva?
Du hadde rett. Olive.
Det er et vakkert navn.
Olive.
Der er du.
Disse greiene funker virkelig, hva?
Hvor mye tid har jeg?
Jeg vet ikke.
Kommer an på hvor mye du drakk.
Vet du,
datteren min gifter seg neste uke.
Jeg skulle gi henne fra meg.
Så...
Hva vil du gjøre med alt dette? Bare rive det vekk?
Ja.
Så bortkastet.
Jeg skulle gjøre noe her.
Jeg skulle gjøre noe stort!
Jeg siktet pokker så høyt.
Jeg vet at du trodde det.
Og hva tenkte du?
Hva var den store ideen din?
Jeg rotet det kraftig til.
Dette var det beste jeg kom på.
Vet du hva du er? Du er sta.
Du ser bare ting på din egen måte.
Tja,
jeg tror ikke det er mer enn én måte å se dette på.
Selvsagt er det det. Det finnes millioner av måter.
Man setter ting i sammenheng, man tar det ut av sammenheng.
Det er slik nye ideer skapes.
Det krever mot.
Tja,
det der er bare som en sangtekst.
Høres fint ut. Betyr ingenting.
Du er bare sta.
Jeg pleide å være slik.
Du kommer til å bli solbrent her ute.
Gi meg kapsen din.
Helten min.
Du husker meg ikke, gjør du vel?
Nei. Jeg gjør ikke det.
Hvem er det?
Jeg vet egentlig ikke.
Du burde dra nå.
Det skal jeg.
Jeg vet bare hvordan det er å våkne opp slik.
Alene.
KLIENTLISTE hvordan det er å våkne opp slik.