Nu, sunt atât de orb
Nu am ochi
Dar văd în sfârșit
N-am cunoscut decât întunericul.
Apoi s-a ivit ca o lamă strălucitoare,
fără lună, un întuneric lent și orbitor.
Eu, Oedip, am văzut tot.
CUVINTE ÎNCRUCIȘATE PUZZLE-URI
Am văzut...
Tu. Te văd.
Ce faci? Mă filmezi?
Știi cine sunt?
Cine te crezi? Există legi de copyright!
Jegosule!
MOZART ÎN JUNGLĂ
„SIMFONIE SILENȚIOASĂ”
Lazlo, fortissimo.
Vrem un espresso dublu, nu simplu.
Știu că e o repetiție
și nu sunteți obișnuiți să dați ce aveți mai bun
înainte de spectacol, dar vă asigur
că numai așa muzica ne va intra în oase.
Nu există „tu”.
Nu există „tu”. Nu există „eu”.
Suntem niște corzi diferite ale aceluiași instrument.
Împreună, dacă suntem uniți, putem să comunicăm cu ei,
cu oamenii de acolo.
- Vrea mai repede sau mai încet? - Da?
Faceți-mi pe plac.
Puneți jos instrumentele.
- Lăsați-le jos. - Serios?
Puneți-le jos.
Muzica nu stă în note, ci în liniștea dintre ele.
Maestre?
Da.
Pauză de zece minute?
Bine.
Pauză zece minute.
Ce faci în weekend?
Nuntă de baștani în Sag Harbor.
Ne plătesc, nu?
Yankees au pierdut.
- Băuturi gratis. - Și scorul?
Știe cineva parola de la Wi-Fi?
Pizzicato Freak, cu P mare și F mare.
Nu mai goli valva pe mine. M-am săturat!
N-o fac dinadins.
Câteva grame și niște Xanax.
Cere și ți se va da.
Scuză-mă.
Prefer baia fetelor. E mai curată.
Ești mulțumit? De noi...
Nu, dar asta e responsabilitatea mea. E-n ordine.
Îmi place brățara ta.
Am văzut-o când dirijai.
Îmi place tatuajul tău.
- Cheia muzicală? - Am văzut-o când cântai.
Fără să vreau.
Asta? E un suvenir.
Suvenir.
Alt suvenir.
Când plec, numără până la zece, și apoi ieși.
Bine, pa.
Există câteva lucruri pe care o femeie nu trebuie să le vadă
și în capul listei stă dedesubtul mantiei lui Oedip.
Gata cu spectacolul? Pentru totdeauna?
Da. Hailey Rutledge, un talisman.
Mi-e greu să cred că am petrecut atâția ani
suflând aer printr-un tub.
Ți-e mai bine fără asta.
Adică fără slujbă. Știi tu...
Îți poate deschide alte uși.
Sper că în spatele lor o să fie și un salariu,
fiindcă singurii bani pe care îi fac acum
vin de la elevul meu, și am un ceculeț de la orchestră
fiindcă am scăpat un oboi.
Nu-ți mai plânge de milă.
E frumos afară și bei cu un bărbat superb.
Dacă banii sunt așa importanți pentru tine,
găsesc imediat o slujbă pentru amândoi.
Sună dubios.
Imediat.
Da? Cu ce vă pot ajuta?
Sunt Bradford Sharpe. Sunt aici pentru reportaj.
Desigur. Intră!
- Ce mai faci? Încântat! - Și eu!
Bun.
Uite la ce m-am gândit.
Punem camerele aici, fiindcă am parte de...
Apropo, ai văzut bucata de la BBC pentru Panorama?
Sigur. Superb!
Mulțumesc. Excelentă!
Pune camera aici.
Intră lumina bine pe aici,
fiindcă îmi arată partea bună.
Unde-s cameramanii? În parcare?
Nu avem camere. E un podcast.
E un studio format dintr-un singur om. Am tot ce-mi trebuie în rucsac.
Serios? Minunat.
Intră. Ia loc aici.
Super. Grozav.
- Se pricepe, nu? - Da.
Tușa Mary avea canarii...
- Ăsta e volumul... - Da.
Mulțumesc. E un răsfăț.
În spatele dv. văd o poză
de când dirijați Mahler la Viena.
E unic. Nu cred că a mai atins cineva acea performanță.
Apreciez asta. Cred că probabil a fost
cea mai bună prestație a mea,
și, desigur, criticii au fost de acord...
Stați așa. Începem?
- Credeam că am început. - Nu.
Spune asta din nou. Mersi.
Să vedem. Bine.
Bine ați revenit! Ați ascultat o piesă de Xenakis cu Analogique A-B.
Ascultați o nouă ediție din Re Diez,
un podcast muzical unde muzica clasică e piesa principală.
Sunt Bradford Sharpe. Apropo de asta,
sunt lângă cel mai bun dintre cei mai buni, Thomas Pembridge,
dirijor internațional, cercetător, interpret faimos al lui Chopin.
În noul rol de director muzical emerit
e un om foarte ocupat.
Maestre, mulțumesc că v-ați făcut timp. E o onoare.
Prima întrebare. A murit muzica clasică?
Asta e o prostie fără margini!
Muzica clasică e la fel de vie ca întotdeauna.
Rodrigo a fost considerat un șaman cu baghetă,
un geniu cu talie de 50 cm.
Nu cred că e chiar de 50.
Are 72 cm, doar că nu se vede bine ce scrie aici.
Să vă spun ceva ce poate lumea nu știe,
dar, mă rog...
Am jurizat o competiție de dirijori tineri
câștigată de el când avea 12 ani.
Nu-mi asum meritul în totalitate,
dar a fost decizia mea să îl aduc aici.
Felicitări! Atunci,
ce părere aveți de faptul că a zis, citez,
„Orchestra filarmonică din New York e un cadavru irelevant”?
Presa, draga de ea, scoate totul din context.
Dar acesta era contextul.
A fost o propoziție. Nu există context.
Nu prea cred. Altă întrebare.
Asta-i lista de cumpărături.
E greu să lucrezi cu cineva
care are asocieri politice controversate
și a susținut utilizarea drogurilor și a avantajelor lor,
ca să nu mai vorbim de relația complexă
cu artista Ana Maria?
O să vorbim despre Rodrigo?
Maestre, cu tot respectul, nu. Dar...
trebuie să recunoaștem că el e centrul atracției.
Așteptați un moment.
- Dau un telefon. - Da.
- Mersi. - Nicio problemă.
Scuzați-mă!
Nesimțitule!
Tu! Ești asistent sau ceva?
- Maestre? - Ascultă!
Fă-mi o favoare. Bate-mi la ușă în zece minute
și spune că următorul vizitator nu mai poate aștepta. Ai înțeles?
- Zece minute. Da. - Bun.
Cum te cheamă?
Sidney Bickarose, Jr.
Da. Cinci minute.
Cinci minute. Bine.
E prea mult.
Începem simfonia silențioasă.
Alămuri.
Fortissimo! Lazlo.
Lazlo!
„Un om superior se destramă
dacă stă pe veci într-un loc.” Caută pe net.
Wolfgang Amadeus Mozart.
Am și eu un citat.
„Viața culturii din New York
se bazează pe experiențele oferite de imigranți.”
M-am săturat de rodrigoismele astea banale.
Maestre, pe dv. vă citez, un interviu din 1988.
Da?
Scuzați-mă, maestre.
Da, Junior?
A intervenit ceva urgent.
Adică următorul invitat nu mai poate aștepta?
Nu, maestre, chiar avem o urgență.
Bine. Oferă-i un ceai domnului de la New York Times.
Asta trebuie să fie ultima întrebare. Vin imediat.
Nu, maestre, a avut loc un accident.
Îți revii cât ai clipi.
Marșul Rákóczi ar ucide și un trombonist de 20 de ani.
Am început împreună.
E firesc să apunem împreună.
Nu pleci nicăieri.
Nici eu.
M-am săturat de costumul ăsta vechi!
Scumpo, pot să te întreb ceva?
- Orice. - Vrei să-mi iei locul
de președinte al consiliului orchestrei?
Nu știu să negociez cu direcția.
Scumpo, știi că jeleul ăsta
nu e în asigurările noastre de sănătate?
Serios. Mesele sunt excluse.
Avem nevoie de ajutorul tău.
Sunt onorată.
Însănătoșire grabnică, amice!
Iartă-mi pasiunea!
Maestre, ți-ai dorit vreodată ceva atât de mult,
încât ai pierdut măsura?
Pe parcurs pot apărea victime.
Da.
Păstrează direcția.
Nu-i viață fără moarte, maestre.
Sunt onorat să spun că ești mentorul meu
și sper că într-o bună zi o să fii și prietenul meu,
dacă merit.
Mulțumesc.
M-a uimit ce i-ai spus.
O clipă, chiar te-am crezut.
Am vorbit serios.
Thomas.
Te-ai machiat?
Mi-e dor de tine!
- Thomas. - La repetiții.
Nu aici.
Atunci, unde?
La tine acasă.
Lui Claire i-ar plăcea asta.
Ce vrei să fac, să te gâdil la fund?
Te porți ca un copil.
Ba nu!
Te rog!
- Ce-i asta? - O brățară.
Drăguță. De unde o ai?
Fă-te bine, guapo.
Mă îngrozește asta.
Nu. O să te descurci grozav.
Te duci acolo și spui:
„Am venit pentru bani și mă doare undeva
ce credeți voi.”
Dar chiar îmi pasă.
Aici e buba.
Ascultă, o să te descurci grozav.
Stai!
Bine.
Ține. Partea ta.
- Mersi. - Noroc!
- Bine. - Pa!
E însurat, asta e.
E cineva la ușă.
Te sun eu.
Voiai să mă vezi, Kathy?
Da. Ia loc, te rog.
RESURSE UMANE
Dee Dee, o să fiu francă.
Atunci, eu o să fiu Sally.
Haios, dar vorbesc serios.
Am auzit niște zvonuri și trebuie să te întreb direct.
Vinzi droguri celor din orchestră?
Nu.
Dee Dee.
Uite, frate-meu e doctor
și-mi mai aduce de la spital...
Vreau niște Percocet.
Da.
Câte?
Nu apari în sistem. Cât timp ai fost angajată?
Trei sau patru ore.
Să vedem.
Ești trecută în contul lui Rodrigo.
Nu pot accesa asta.
O să discut cu asistenta lui.
Vin imediat.
Îți vine să crezi?
Se uită.
Poftim, Rutledge.
89,35 $. Semnează aici.
Și trebuie să semnezi pe spate ca să iei banii.
- Mulțumesc. - Mersi.
Îmi dai cecul lui Rodrigo în avans?
Sigur.
- A fost ciudat? - Foarte ciudat.
ASCULTĂ PĂRUL
Ați râs de mine.
Mi-e deja rușine. Nu răsuciți cuțitul în rană.
Am muncit foarte mult
ca să am o șansă de a cânta pe scena aia,
și am reușit, chiar dacă a durat o secundă.
Și aș vrea să iau cecul ăsta,
să-l pun în ramă și să-l atârn pe perete.
Dar nu pot, fiindcă îmi trebuie banii.
Știți câte ore am repetat la oboi?
Am 26 de ani. Repet cinci ore pe zi, șapte zile pe săptămână, dintotdeauna.
De ce nu calculați asta ca să vedeți cât dă?
Fac ancii, n-am viață socială.
Am învățat să înot și să merg cu bicicleta abia în gimnaziu.
De cât timp stai la biroul ăla,
exersând cum să fii nesimțită cu oamenii?
Poate că-ți stă în fire.
Poți să „asculți părul”?
N-aud nici pe naiba.
Aud doar un egoist maniac cu un papagal.
Doamne!
Maestre, poți să mă ierți?
Să nu faci ceva așa îndrăzneț și apoi să fugi.
Bine? Niciodată.
Toată furia asta nebună pe care ai exprimat-o
trebuia să vină la mine.
Ca om care e pupat mereu,
știi ce bine e când auzi adevărul?
Așa că îți mulțumesc!
Apropo de adevăr...
Vino.
Te-am văzut.
Ai talent. Cânți cu sângele.
Te-am pus pe scenă și nu ai fost pregătită.
Știi asta, da?
Ai talent. Chiar ai.
Și cine știe? Poate, pe viitor...
Între timp,
dacă rămâi la fel de sinceră ca acum,
pot să-ți ofer o slujbă.
E un salariu mic.
Poți fi pe lângă orchestră.
Poți învăța ce vrei de la mine.
Poți să exersezi la instrument, să mă ajuți la adnotarea partiturilor,
poți să-mi faci și ceaiul mate.
E destul de ușor.
Torni la un unghi de 45.
E foarte... Îți explic mai târziu.
E ușor.
Ce spui?
Da, maestre.
- Adevăr? - Da, maestre.
Da! Bun.
Încă ceva, bine?
Așa.
Ține-o.
Bine.
Taie-mi părul.
Cu pasiune, Hailey!
Subtitrarea: Cristina Botîlcă
Redactarea: Anca Tach Botîlcă