Nej, jag är så blind
Jag har inga ögon
Men jag kan äntligen se
Allt jag nånsin såg var mörker.
Sen kom det som ett vasst knivblad,
utan en enda måne, ett långsamt och förblindande mörker.
Jag, Oidipus såg allt.
KORSORD
Jag såg...
Dig. Dig. Jag ser dig.
Filmar du mig med mobilen?
Vet du vem jag är?
Vem tror du att du är? Det finns copyrightlagar!
Din lilla jävla bitch!
"TYST SYMFONI"
Hej, Lazlo, fortissimo, Lazlo.
Behövde vi en dubbel espresso? Inte en enda.
Jag vet att det här är repetitioner,
och ni är inte vana vid att ge allt ni har
innan föreställningen, men jag kan försäkra er om
att det här är enda sättet som den här musiken hamnar i benmärgen.
Det finns inget du.
Inget du. Inget jag.
Vi är olika harmoniska strängar på samma stämband.
Tillsammans, om vi lägger ihop dem, kan vi kommunicera med dem,
med de som sitter där.
-Vill han snabbare eller långsammare? -Okej?
Gör mig till viljes lite grann.
Gör mig till viljes och lägg ner era instrument.
-Lägg ner dem. -Lägg ner dem?
Bara lägg ner dem.
Musiken finns inte i noterna utan i tystnaden mellan dem.
Maestro?
Ja.
Dags för en tiominuters paus?
Okej.
Ta tio.
Vad gör du i helgen?
Spelning på rik bitchs bröllop i Sag Harbor.
De betalar åtminstone.
Det var oavgjort för Yankees.
-Öppen bar. -Vad står ställningen?
Vet nån vad Wifi-lösenordet är?
Pizzicato Freak, stort P, stort F.
Jag säger bara, öppna inte din spottventil mot mig. Jag är så trött på det.
Jag gör det inte med flit.
En till quarter-ounce och några Z-bars.
Be och du ska få.
Du får ursäkta mig.
Jag föredrar alltid damernas. Det är renare.
Är du nöjd? Med oss?
Nej, men det är mitt ansvar. Det är okej.
Jag gillar ditt armband.
Jag märkte det när du dirigerade.
Jag gillar din tatuering.
-Min basklav? -Jag såg den när du spelade.
Jag kunde inte låta bli att märka det.
Menar du den här? Den är en souvenir.
Souvenir.
Ännu en souvenir.
När jag går, räkna till tio innan du går ut.
Okej. Hej då.
Det finns några saker i livet som en kvinna aldrig ska se
och en titt under Oidipus toga ligger definitivt högst på den listan.
Så är showen över? Är den stängd för gott?
Ja. Hailey Rutledge, lyckoamulett.
Det är svårt att fatta att jag tillbringat så många år
med att lära mig blåsa luft genom ett rör.
Det är nog bättre utan det.
Att ditt jobb är över, menar jag,
det kan verkligen ge dig några nya energier.
Jag hoppas att de nya energierna kommer med nåt slags lön,
för de enda pengarna jag har nu
är från en elev, och en liten lönecheck från New Yorks symfoniorkester
för att jag tappade en oboe.
Jag hör violinstråkar.
Det är vackert här ute. Du dagdricker med en sexig man.
Och om pengar är så viktigt för dig,
kan jag få oss ett lönejobb precis nu.
Det låter verkligen misstänkt.
Vänta lite.
Ja? Kan jag hjälpa dig?
Ja, jag är Bradford Sharpe. Jag är här för profilartikeln.
Ja, naturligtvis. Kom in, kom in.
-Hur mår du? Trevligt att träffas. -Trevligt att träffas. Underbart.
Ja. Bra, bra.
Så här tänkte jag.
Vi kan placera kamerorna här för jag får en sån...
Förresten såg du BBC-inlägget jag gjorde för Panorama?
Självklart. Det var vackert.
Ja, tack. Det var utmärkt.
Hur som helst, placera kameran här.
Få ett trevligt, mjukt ljus från det här stora fönstret
för det tar fram min bästa sida.
Var är kamerorna? Parkerar de?
Det finns inga kameror. Det är en podcast.
Jag är en enmans mobilintervjuande maskin. Jag har allt jag behöver i ryggsäcken.
Jaså? Det var spännande.
Kom in. Vi kan... Sitt här då.
Bra. Fantastiskt.
-Hon är rätt bra, eller hur? -Hon är bra.
Faster Mary hade en kanarie i benet av underbyxorna.
-Är det nivån du... -Ja.
Tack. Det är... Det här... Det här är ett nöje.
Jag ser bakom dig, bilden av dig
då du dirigerar Mahlers Femte i Wien.
För mig är det historiskt. Jag tror inte att nåt överträffat det.
Tack. Jag uppskattar det för jag känner att det antagligen var
de största framträdandet jag nånsin gett
och kritikerna tenderar förstås att hålla med...
Vänta. Vi börjar. Ska vi börja?
-Jag trodde vi gjorde det. Gode Gud. -Nej.
Säg det igen. Tack.
Låt se.
Välkommen Bach. Det var Xenakis med Analogique A-B.
Du lyssnar på ännu ett avsnitt av B Sharpe,
en musikalisk podcast där klassisk musik är vår forte.
Jag är Bradford Sharpe. Och på tal om vass,
sitter jag mittemot den vassaste av de vassa, Thomas Pembridge,
internationell dirigent, lärd man och berömd tolkare av Chopins musik.
I sin nya roll som chefsdirigent emeritus
är han en mycket upptagen man.
Maestro, tack för att du tar dig tid. Det är mer än en ära.
Den första frågan och... Är klassisk musik död?
Det är absolut nonsens.
Klassisk musik är lika levande nu som det nånsin varit.
Rodrigo har beskrivits som en shaman med en dirigentpinne,
ett geni med en 50 cm midja.
Han har definitivt lite mer än 50 cm midja, tror jag.
Vet du vad? Den är 70 cm. Jag såg fel på siffran.
Låt mig bara säga en sak, och det kanske inte är allmänt känt,
men, du vet...
Jag bedömde faktiskt en ungdomsdirigenttävling
som han vann när han var 12.
Jag kan inte ta åt mig hela äran för det som hände,
men allt jag säger är att det var mitt beslut att ta hit honom.
Gratulerar. Det sagt,
hur känns det att höra att han sa, och jag citerar:
"New Yorks symfoniorkester är ett dött, irrelevant lik."
Pressen, Gud välsigne dem, tar alltid allting ur sitt sammanhang.
Men det var sammanhanget.
Det var ett enmeningsuttalande. Det finns inget sammanhang.
Jag tror inte det. Nästa.
Det är min Chopin-lista.
Är det svårt att jobba med nån
känd för sina kontroversiella, politiska anknytningar,
hans offentliga stöd för hallucinogena och deras fördelar,
för att inte nämna hans stormiga relation
med scenkonstmusikern Ana Maria?
Kommer det här att bara handla om Rodrigo?
Maestro, med all respekt, nej, men du förstår,
vi måste erkänna att han har hamnat i fokus.
Ursäkta. Kan du vänta ett ögonblick?
-Jag måste göra ett snabbt samtal. -Okej.
-Tack. -Absolut.
Bra. Ursäkta mig!
Idiot.
Hallå. Är du nåt slags assistent?
-Maestro? -Okej. Lyssna.
Gör mig en tjänst. Knacka på min dörr om tio minuter
och säg att mitt nästa möte inte kan vänta längre. Uppfattat?
-Tio minuter. Visst. -Bra.
Vad heter du?
Sidney Bickarose, Jr.
Ja. Fem minuter.
Fem minuter, okej.
Det är för lång tid.
Och nu börjar vi vår tysta symfoni.
Bleckblås.
Fortissimo! Lazlo.
Aye, Lazlo!
"En man med överlägsen talang går sönder
"om han för alltid stannar på samma ställe." Slå upp det.
Wolfgang Amadeus Mozart.
Jag har ett citat åt dig.
"New York Citys artistkulturs hjärta
"är beroende av de nya upplevelserna som immigranterna kommer med."
Jag tror att jag redan sa att jag är trött på alla banala Rodrigoismer.
Nej då. Jag citerar dig från en intervju som du gav 1988.
Jaså?
Ursäkta, maestro.
Ja, Junior?
Det har dykt upp något mycket viktigt.
Menar du inte att mitt nästa möte inte kan vänta längre?
Nej, det här är en nödsituation.
Okej. Gör en kanna te till The New York Times.
Det här måste bli vår sista fråga. Jag måste gå.
Nej, maestro, det har skett en olycka.
Kom igen. Du är tillbaka på nolltid.
Ungerska marschen skulle döda en 20-årig trombonist.
Vi påbörjade det här tillsammans.
Det är bara passande att vi spelar vårt diminuendo sida vid sida.
Du ska ingenstans.
Inte jag heller.
Jag är bara trött på att ha den här fransiga gamla smokingen.
Raring, får jag ställa en fråga?
-Vad som helst. -Kan du ta min plats
som ordförande i orkesterkommittén?
Jag skulle vara hemsk på att förhandla.
Är du medveten om att den här hallon-Jell-O:n
inte ens täcks av vår nuvarande hälsoplan?
Jag är seriös. Måltider är exkluderade.
Vi behöver verkligen din hjälp.
Då känner jag mig hedrad.
Tillfriskna snabbt, min vän.
Förlåt mig för min passion.
Maestro, har du nånsin velat ha nåt så mycket
att du förlorat perspektivet?
Det kan bli olycksfall längs vägen.
Ja.
Håll dig på rätt kurs.
Inget liv utan död.
Jag känner mig hedrad över att få säga att du är min mentor
och förhoppningsvis kan jag en dag säga att du är min vän,
om jag förtjänar det.
Tack.
Jag blev förvånad över vad du sa där inne.
För ett ögonblick trodde jag nästan att du var uppriktig.
Jag menade det när jag sa det.
Thomas.
Har du eyeliner?
Jag har saknat dig. Jag saknar att träffa dig.
-Thomas... -På repetitionerna.
Inte här.
Var då?
Hos dig.
Visst. Det skulle ju Claire älska.
Vad vill du att jag ska göra, kittla ditt arsle med en fjäder?
Du är barnslig.
Nej, det är jag inte!
Gud, snälla du.
-Vad är det här? -Ett armband.
Fint. Var har du fått det ifrån?
Krya på dig, guapo.
Jag fasar för det här.
Nej då. Det kommer att gå bra.
Bara gå in där och säg:
"Jag är här för mina pengar och jag skiter i
"vad ni tycker om mig."
Men grejen är att jag bryr mig.
Okej. Det är där problemet är.
Det kommer att gå bra.
Hallå, vänta.
Okej.
Här. Din andel.
-Tack. -Lycka till.
-Okej. -Hej då.
Han är gift. Det är vad som pågår.
Vet du vad, det är nån vid min dörr.
Jag ringer dig om det här problemet.
Ville du träffa mig, Kathy?
Ja. Kom in. Varsågod och sitt ner.
PERSONALCHEF
Dee Dee, jag vill vara rättfram.
Okej, men bara om jag får vara Sally.
Det var lustigt, men det här är allvar.
Jag har hört rykten och jag behöver få fråga rakt ut.
Langar du droger till orkestermedlemmarna?
Inte sant.
Dee Dee.
Min bror är läkare
och ibland på sjukhuset ger han mig...
Jag behöver Percocet.
Ja.
Hur många vill du ha?
Jag ser dig inte i vårt system. Hur lång var din anställning?
Tre eller fyra timmar.
Låt mig prova med det här.
Här är du, kodad under Rodrigos oinskränkta konto.
Jag kommer inte åt det.
Jag måste ta upp det med hans assistent.
Jag kommer strax.
Kan du fatta det?
Hon tittar.
Hailey Rutledge, varsågod.
89,35 dollar. Bara skriv på här.
Och du måste skriva på baksidan av checken för att få pengarna.
-Tack. -Tack.
Får jag Rodrigos check i förväg?
Visst.
-Var det pinsamt? -Det var så pinsamt.
Jag såg att ni skrattade åt mig.
Jag är redan generad nog. Du behöver inte göra det värre.
Jag jobbade riktigt hårt
för att få en halv procents chans att spela på den scenen,
och jag gjorde det, även om det bara var i en sekund.
Och jag önskar att jag kunde ta den här checken
och rama in den och hänga den på min vägg.
Men jag kan inte det, för jag behöver pengarna.
Vet du hur många timmar jag tillbringat med att öva på oboe?
Så långt tillbaka jag minns, har jag övat fem timmar per dag, sju dagar i veckan.
Varför skriver du inte in det i datorn och räknar ut det?
Fixa rörblad, inget socialt liv.
Jag kunde inte simma eller cykla förrän jag gick i femman.
Hur länge har du suttit vid det skrivbordet
och praktiserat att vara en bitch och hur man är oförskämd?
Du kanske bara är en naturbegåvning.
Kan du "höra håret"?
För jag kan inte höra ett skit.
Allt jag hör är en egocentriker med en jävla papegoja.
Herregud.
Maestro, kan du förlåta mig?
Gör inget så modigt för att sen ta tillbaka det.
Okej? Aldrig nånsin.
Allt det galna ursinnet som du precis uttryckte,
det borde ha nått mig.
Som en man som folk känner att de måste smickra,
är det alltid trevligt när folk säger sanningen.
Så tack för det. Tack. Jag uppskattar det.
Men när man talar om sanningen...
Kom.
Jag såg dig.
Du har talang. Du spelar med blod.
Jag sätter dig på scenen och du är inte redo.
Det vet du väl?
Du har talang. Det har du.
Och vem vet? Kanske i framtiden.
Men under tiden,
om du förblir lika sanningsenlig som du är med mig nu,
tror jag att jag kan erbjuda dig ett jobb.
Det är en mycket låg lön.
Du får vara nära orkestern.
Du kan lära dig det som finns att lära sig, av mig.
Du kan utöva din musik. Du kan hjälpa mig kommentera noterna,
du kan hjälpa mig göra mate.
Det är ganska enkelt. Det är...
Först häller man i 45 graders vinkel.
Det är mycket... Jag kan förklara det senare.
Det är mycket enkelt.
Vad säger du?
Ja, maestro.
-Sanningen? -Ja, maestro.
Ja! Okej.
En sak till.
Okej.
Ta den.
Okej.
Klipp håret.
Med passion, Hailey. tro.