חבל שלא התחבקו וסגרו עניין.
מוצרט בג'ונגל
אני עם המאסטרו
אבי?
תוכל לייעץ לי?
בבקשה?
אעזור ככל שאוכל.
עליי לומר מראש שאיני אדם דתי.
אני אדם רוחני. אני מוזיקאי.
עולם הרוח שלי חזק יותר
מכל מה שאתם מציעים.
אבל המוזיקה היא האלוהים שלי. כן?
- לאלוהים פנים רבות. - כן.
זה נכון.
האם הרגשת מימיך תשוקה נוראה?
אני עוצם עיניים ורואה את דמותה לפניי.
אני רואה את עיניה, את שפתיה.
היא באה. היא באה העירה,
ואני רוצה להיפטר מן ההרגשה הזאת,
ההרגשה שמשתלטת עליי.
מערכת היחסים שלי היא עם ישו,
ועצות לזוגיות הן לא המומחיות שלי.
אבל עצתי היא לחשל עצמך
בפני הפיתוי.
במחשבה על מותו ועל תחייתו של האל אדוננו,
אני מוחל לך על חטאיך
בשם האב, הבן ורוח הקודש. אמן.
לא באתי לווידוי. באמת.
חשבתי ש...
אבל תודה, זה...
עליי לחשל את עצמי, אבל מותר לי להיות בקרבתה?
אני לא בטוח שלכך התכוונתי...
כי זה מתאים לי.
כלומר, אני מבין.
תודה, זו עצה טובה מאוד.
היא הגיונית. תודה, תודה!
רק אל תספרי לנציג האיגוד.
ואם אגיד לך שאני נציגת האיגוד?
אני לא מאמינה שרצו עוד נגני אבוב לסרט אימה קטן.
מה הסיכוי?
רציתי ליצור אווירת וינטג' בסגנון אלמר ברנשטיין.
ערבוב תקופתי-עכשווי מבלבל, את יודעת?
אולי תרצי לשמוע הקלטות שלי? אזמין אותך למשקה.
הייתי שמחה, אבל אני עסוקה מאוד.
לא אוכל לשמוע אותן באמת, אתה מבין?
כמובן.
סלחי לי על התעוזה. יש בה מן הברכה ומן הקללה.
ביי.
אזכור את התירוץ הזה.
היה נחמד, נכון? ניגנו קצת וצפינו בסרט.
אני מבטיחה לך שמעכשיו אסדר לך עבודות בכל הזדמנות.
אני מעריכה את זה מאוד. אני רק רוצה לנגן.
פעם הייתה לי חלטורה
שבה ניגנתי בסינתיסייזר ביד אחת וביד השנייה גלגלתי ג'וינטים.
אני חושב שעלילת הסרט התרחשה בחלל, או באפריקה?
או שהייתי מסטול על כל הראש.
- כן. - נתראה, דידי.
ביי.
אתן רוצות לצאת לאכול משהו?
אני לא רעבה.
אני צריכה לרחוץ מעליי את הצחנה של הסרט העלוב הזה.
כן. מתחשק לי להתקשר לאחותי ולהגיד לה שאני אוהבת אותה.
לא, אני לא יכולה. לאלכס יש מופע הערב.
אני שמחה לשמוע שאת ואלכס מסתדרים.
כן... נראה.
במחשבה שנייה, אני יכולה לאכול משהו קטן.
על חשבוני, כמובן, סין.
זה קמע אמתי נגד עין הרע?
ברור, אחי. היישר מאתונה.
הוא יגן עליך מפני הכול.
פעם הייתה לי חנות, אבל מכרתי אותה ל"צ'יפוטלה".
יש לך משהו חזק יותר?
אתה מתכוון לכישוף?
יותר בכיוון של מרווה.
בטי, אני מוכרחה לבקש משהו, אבל אל תתעצבני.
בקשי.
אולי תהיי נחמדה להיילי?
אני אחשוב על זה.
כן, זה לא יקרה, סין.
בטי, היא לא מזיקה.
כן, כמו כלבלב עם פרעושים.
אם תורידי ממנה את העיניים,
התזמורת תתמלא בן רגע בבחורות שבעיניהן מוזיקה זה "רק תחביב".
חוץ מזה, לא מעניין אותי לפרוש חסות על מישהי.
- חשבון, בבקשה. - בטח.
את זוכרת כמה קשה היה לנו בהתחלה?
רדי ממנה קצת.
למה? לי לא עשו הנחות.
בתחילת דרכי היו בתזמורת רק שש נשים.
כשקתרין לי הרתה
איש לא שמע על חופשת לידה. פיטרו אותה.
פשוט מרתיח אותי
לשמוע ילדות מתלוננות שקשה להן.
סתמו את הפה. לכו לבכות במקום אחר.
אני הגעתי למעמדי בזכות כישרון ועבודה קשה.
- החשבון, גברתי. - תודה.
כן.
- לא. - בטי.
אמרתי שאני מזמינה.
תודה.
זה חמור?
מה?
דלקת הגידים במפרק היד שלך.
זה ברור עד כדי כך?
זה ברור לי.
מה את נוטלת?
קוקטיל נחמד של וודקה ומשככי כאבים.
כן, אני לא קוטלת קנים.
היי!
- מניאק! - בן זונה!
- לכי תזדייני, כלבה! - לך תזדיין!
את בסדר?
כן. תודה.
יופי של מהלכים.
זה היה רפלקס.
נלך אליי, יש לי קרח בבית. בואי.
שלום לכולם.
המופע שאתם עומדים לראות עדיין בתהליך גיבוש,
והדגש הוא על המילה "תהליך".
היא כתובה בגדול בכרטיסיות שלי ומודגשת בקו תחתון.
עזרתי לו לכתוב את זה.
לפני כמה שנים
אדיסון הכירה לי ספר קטן ששמו "מובי דיק".
התאהבתי בו, וחיפשתי דרך
ליצור פרשנות אינטימית-גופנית לאפוס המקורי.
היום אנחנו מבקשים מכם משוב.
תודה לכולכם על שבאתם.
מגניב, מעולם לא ראיתי אותו רוקד לפני קהל.
את חושבת שהוא אמור להיות קפטן אחאב?
אני חושבת שהוא לווייתן הזרע הלבן.
זה מוצלח, נכון?
הם זזים היטב יחד.
כמו אח ואחות.
- שלוש שיחות שלא נענו מרודריגו -
לעזאזל.
אני מוכרחה ללכת.
- אני אשים עליו עין. - כן.
הלו? הלו, מאסטרו?
אני רוצה שתבואי לפגוש אותי. אשלח לך את הכתובת.
כן, כמובן. אין בעיה.
אתה יודע שזאת היילי, נכון?
היילי!
מאסטרו, סליחה על האיחור.
אנחנו מוכרחים לשמור על חשאיות הלילה.
חשאיות. את מבינה אותי?
- כן. - כן?
- חשאיות מלאה. הבנתי. - בריא.
- כן, חזק. יופי. - היילי?
בסדר. אני חזק, אני מחושל. מה?
- לא כלום. - לעזאזל!
היילי ראטלג'.
- אלוהים! היי. - לא ידעתי שאת בנ"י.
כן, נ"י. מצחיק שככה אתה קורא לניו יורק.
- מה שלומך? - טוב.
במכללה היא הכירה לי את הספרים של איין ראנד, וזה היה...
את יודעת שג'ון קייג' הופיע כאן פעם?
ואומרים שפיליפ גלאס תרם למועדון אורגנית
באורך שלושה מטרים.
אני שונא את פיליפ גלאס.
- אתה שונא אותו? - כן.
מי זה?
- החבר שלך? - לא.
אתם יחד? היי, אני דרק.
- זה... - סליחה.
לא, זה לא הוא, דרק. היה נעים לראותך.
- אתה צריך ללכת עכשיו. - בסדר.
טוב, ביי.
הבא בתור!
- מי הוא, מאהב מהעבר? - סלח לי, אני נבוכה כל כך.
- הבא בתור! - את הבאה בתור.
שלום. שני כרטיסים על שם רודריגו דה סוזה.
לא, לא...
בסדר. בעצם, הם על שם הרמונית.
- פיל. - פיל.
פיל הרמונית. תודה רבה.
- הבא בתור! - הבנתי מי אתה.
אני מעריץ גדול.
תודה רבה, תודה.
טוב. היילי.
כן?
- הקשיבי לי, טוב? - טוב.
הקשיבי טוב-טוב למה שאני אומר לך.
- כן. - בסדר?
בשום פנים ואופן, לא משנה מה אומר ולא משנה מה אעשה,
אל תניחי לי ללכת אל אחורי הקלעים אחרי ההופעה. בסדר?
בסדר.
- הבטיחי לי. - אני מבטיחה.
לא, הבטיחי כמו שצריך. עשי כמוני.
בסדר.
- יופי. - יופי.
- מבטיחה? - מבטיחה.
יופי, אני אשלח לך דוא"ל.
תודה רבה על שבאת. אני מעריך את זה מאוד.
היי. סליחה על ההפרעה.
- היי. - זה היה מדהים.
מצטער על הסירחון.
אתה לא מסריח, אתה מזיע מעבודה.
כל הכבוד, הייתם מדהימים.
לא קראתי את "מובי דיק",
אבל אני די בטוחה שעכשיו
אוכל לשחק אותה מבינה בנושא.
- ראיתי שהיילי עזבה. - כן, מקרה חירום בעבודה.
יש לך משחה לשפתיים?
בכנות, תנועה לא מעניינת אותי,
אבל זה היה מעורר השראה.
השראה למה?
לא יודעת. להיכנס לכושר?
דירה יפה.
בית צנוע. עשיתי מה שיכולתי.
הילדים של אחותי.
הם היו מגעילים בצעירותם.
בואי תראי.
התינוקות שלי.
בטי,
זה מדהים. ופסיכי.
"לד זפלין" מוקדם.
התקליט הראשון של "בלק סבאת". זה הורס.
יש לי גם אוסף נרחב של רוק פרוגרסיבי.
מה, חשבת שאני נעולה על ברהמס?
אנחנו מכירות המון שנים, אבל לא ידעתי שאת מגניבה כזו.
לחיים.
את מעשנת?
הביאי.
החרטה היחידה שלי.
מבריק ונאה לא פחות.
מותר לשאול מה המצב בינך ובין תומאס?
אני לא בטוחה שאני יודעת.
כלומר, הוא עזב.
מה זה משנה בכלל?
הוא ממילא לא התחייב אליי.
זה בלתי אפשרי בגלל אשתו והתדמית הציבורית שלו.
את יודעת, מבאס להזדקן.
אבל להזדקן לבד?
אין על זה.
היית 40 שנה בתזמורת הסימפונית של ניו יורק,
ונראה שהסתדרת לא רע בסוף.
לא הייתי מוותרת על זה תמורת שום דבר שבעולם.
רגע, למה אסור שתלך אל אחורי הקלעים אחרי ההופעה?
כי האמנית שמופיעה הערב...
היא אשתי.
היא יפה מאוד.
ברור.
סתמו! סתמו את הפה!
יש לה הרבה תשוקה.
כן.
לא ידעתי שהזקן והדג
היו דלוקים זה על זה.
לך ולאלכס יש כימיה טובה.
כן?
כנראה מפני שאנחנו מכירים היטב ברמה הגופנית.
כולם פה מפיקים?
ומלהקים וסוכנים.
- מגניב. - אז... את מקעקעת?
כן. התחלתי לא מזמן.
אני מתמקדת בעיקר בסמלים פרימיטיביים.
סמל השלום, עוגנים, יין-יאנג, דברים כאלה.
אז את מגנט למזוקנים.
כן, זה מושך דווקא טיפוסים שאני מעדיפה להרחיק מעליי.
ומה איתך? רקדנית יפה וחכמה שלומדת בג'וליארד.
את בראש שרשרת המזון.
אבל אני לא אוכלת.
לא.
פה ושם, אני מניחה.
אבל לא משהו רציני?
חס וחלילה.
"חס וחלילה"?
למה לא? אולי רקדנים אחרים?
- רקדנים אחרים? - כן.
אדיסון, מותק, בואי תראי מה אנחנו עושים.
טוב, סלחי לי, אני צריכה ללכת להתערבב בקהל.
בסדר. השירותים מכאן, כן?
ברצינות, התחת והרגליים שלך זה בדיוק מה שאני מחפש.
- הם מושלמים. - תודה.
אז תבוא לפלורידה?
אשכן אותך במלון טוב.
מאסטרו, אני לא מרשה לך. נשבעתי בנשיקת אגודל מקסיקנית.
את לא מקסיקנית, לא תישלחי לגיהינום.
- לא משנה, זה בסדר. - לא, מאסטרו...
- זה בסדר. תני לי שתי דקות. - בבקשה.
- אני לא נותנת לך שתי דקות. - שתי דקות.
הכול בשליטה, בסדר? אני בסדר.
בסדר, אבל בעוד שתי דקות
אני אכנס ואוציא אותך משם בכוח.
הזהרתי אותך בהודעה לא לבוא.
אני יודע.
אבל לא באתי לראות אותך.
באתי להקשיב למוזיקה.
לא יכולתי לעזוב בלי לומר לך שההופעה הייתה מופלאה.
מתוחכמת, מוקפדת.
עוררת בי מחשבה.
והשליטה שלך בקשת...
טובה עוד יותר משזכרתי.
השליטה בקשת משתפרת כשמנגנים על מדף קרח צף.
הופעתי בגרינלנד, אתה יודע?
כן, גרינלנד.
כחלק ממאמציי לעורר מודעות לשינוי האקלים.
עצרו אותך, נכון?
כן. שלוש פעמים.
שלוש פעמים בגרינלנד.
הצלחנו.
אנה מריה,
דבר אינו משתנה.
השיער שלך השתנה.
מצחיק מאוד.
אבל זה רק שיער.
אני מניח שאלך עכשיו.
טוב, אני נכנסת.
מאסטרו, המכונית... אלוהים, אני מצטערת!
טוב... היילי!
מי זאת?
אני? אני עם המאסטרו. כלומר, אני עובדת...
- לא. - איתו, מתחתיו.
אני כפופה לו.
- נישקת אותה? - מה?
- לא! - לא.
לא, היא מנגנת באבוב. לא, היא העוזרת שלי.
אולי אני חוזה את העתיד.
אנה מריה, הביטי בעיניי.
הירגעי והביטי בעיניי.
לא. נשמי. נשימה עמוקה.
ביום שעזבת כדי לנצח על התזמורת של אוסלו
הפכת לבוגד חסר ערכים.
כשעזבת את מקסיקו, כשזנחת את המשפחה שלי,
זנחת גם את היושרה.
ולשם מה? פרסום?
הערצה מנשים זולות?
לא! לא, היא... אמרתי לך, היא מנגנת באבוב!
כן, אולי כדי לרדוף אחר התהילה, מי יודע?
- תהילה? - כן.
- את חושבת שהתהילה מעניינת אותי? - כן.
שחקני כדורגל רודפים תהילה, בסדר?
אותי מעניין רק הקסם.
- רק הקסם, הבנת? - כן?
תהילה? תהילה? אני הולך!
- זהו זה, אני הולך! - מותק.
- בבקשה. - בסדר, בסדר!
אל תגידי שאני רודף תהילה, בחייך!
- סליחה. - כן.
- מותק. - מה?
בוא לא נעשה מזה סיפור. בבקשה.
- לא נעשה מזה סיפור. - אנחנו מבוגרים עכשיו, טוב?
כן, כמובן.
בבקשה, מותק, יש לי רק שאלה אחת.
כשאתה הולך לישון בלילה בדירת היוקרה שלך,
ואתה מקשיב לתקליטור של רעש לבן שמחריש את צלילי העיר שמתחת,
מה אתה מרגיש?
אני מבין מה את אומרת.
האגו שלך מתנפח
כשאתה יוצר מוזיקה מתה בעולם סטרילי,
מוזיקה שריקנות וזיוף הן תכונותיה היחידות?
אל תגידי דברים כאלה.
מה אתה מרגיש אז, אהובי?
אני מבין מה את אומרת.
אתה דוחה אותי!
- אני דוחה אותך? - כן.
טוב, בסדר.
הניחי לי.
- את יודעת מה? אני הולך. בסדר? - כן, כן!
כן! כי אותי מעניין רק הקסם. רק הקסם.
הוויכוח הזה יוכרע בהמשך. טוב?
במדינה הזאת אומרים "בהמשך".
טוב, כן! בהמשך, בהמשך!
היילי, בחייך.
ביקשתי שלא תניחי לי להיכנס, נכון?
סליחה על השעה המאוחרת.
אלכס שלח לי הודעה וביקש שאבוא אחרי המופע, אבל נגמרה לי הסוללה בטלפון...
כן, הוא ישן.
לעזאזל. כמובן.
טוב, הבאתי בקבוק רוזה ממש גרוע
כדי לברך אתכם על המופע. קחי, שמרי אותו.
אולי תיכנסי ונעיר אותו,
ואז נשתה כולנו יחד?
באמת? כן, נשמע כיף.
הוא במיטה שלי.
הוא נרדם במיטה שלך?
כן, הוא עושה את זה כל הזמן.
אני פוחדת שהוא נרקולפטי או משהו כזה.
היי.
אנחנו לא מכירות היטב,
אבל אכפת לך שאשאל אותך שאלה?
לא, אנחנו לא שוכבים. שכבנו פעם,
אבל הבנו שזה מפריע לריקוד והפסקנו.
עברו מאז בערך חמישה חודשים.
זה מה שרצית לשאול, נכון?
כן. טוב...
לא התכוונתי להיות בוטה, אבל...
יש לי בעיה, אני בוטה. ככה אומרים לי.
אבל ביני ובין אלכס, אפס זיונים.
יופי. אפס זיונים.
שמעי, אני זזה. אני עייפה מאוד.
אולי אתם תישנו במיטה שלי ואני אישן במיטה שלו?
נחמד מצדך, אבל אני צריכה לקום על הבוקר.
את כועסת כי אמרתי ששכבנו?
ברצינות, זה נגמר. ובעניין המיטה,
אני מרגישה שהוא פשוט התרגל לזה.
לא, השותפה שלי עושה את זה כל הזמן. אני מבינה לגמרי.
את רקדנית נהדרת, ואני מקווה שתיהני מהיין. ה לגמרי.