Dobře. Pojďte blíž, blíž. Sem. To je super. Perfektní.
A radost. Může Rodrigo ukázat oči?
Ne. Ne, zůstanou takhle.
Dobře, brýle zůstanou. Hendriku, podej maestrovi taktovku.
Díky.
Radost! To vypadá skvěle.
Už jste ji někdy držel?
A maestro, dirigujte! S vášní.
Máte deset snímků.
Radost.
To bylo osm. Ještě máte dva.
-Co? -Ještě máte dva.
Sotva jsme začali.
Chcete vášeň?
Tohle je nejlepší fotka mého života.
Mozart v džungli
„ZKOUŠKA“
-...pronikají do vaší podstaty. -Promiňte.
Maestro normálně takový není.
Je jen...
Je teď pod velkým tlakem.
Jo. Ne. Je to radost.
Byl fantastický.
To je ono. Podívejte se na hodiny.
Vraťte očima čas. Ano. To je ono.
Neodradí vás to, že ne?
Zajímalo by mě, jak se vám osobní život prolíná s prací?
Maestro.
-Díky. -Jistě.
-O tom jsem nikdy nepřemýšlel. -Aha.
Na takové věci nemyslím.
Vlastně myslím, že jsou to pitomosti.
Maestrové. Žít s nimi nemůžeš,
ale řídit velký orchestr bez nich taky ne.
Díky, že se podílíš na focení.
Poslyš, Cynthie, jsi pro tenhle orchestr přínosem na mnoha úrovních,
teď jako členka komise hudebníků ještě víc.
Orchestr oceňuje, co děláš. A já taky.
To ráda slyším, protože bych ocenila tvou podporu při vyjednávání.
Ty a já máme hodně společného.
Obě fandíme géniům, hlavně dirigentům.
Byla jsi fanynka Karzoffa v Moskvě,
a pak mezi roky 1995 a 1998 našeho drahého Thomase.
To byl v Londýnské filharmonii. A pak Carly di Gozziové.
Je těžké najít skvělé dirigentky.
A pak zase Thomase.
A oni fandili mně, a nic z toho není tvoje záležitost.
Je s ním dost práce.
Vidíš tu vrásku na mém čele?
Ta je nová.
Tihle silní, úžasní géniové...
Jsou to všechno přerostlé děti, nemyslíš?
Samý záchvat. „Chci tohle. Dej mi to. Nerozumíš mi.“
A i když jim porozumíš,
stejně ti to nevěří.
Ale s tebou je to jinak, Cynthie.
Vědí, že jim rozumíš, proto ti důvěřují.
Tahle dynamika nám může hodně pomoct.
-Co chceš? -Drž si ho blízko.
Za to budou moje dveře vždycky otevřené.
Tohle je náročná doba. Obě chceme, aby naše instituce přežila.
Rozdíl je v tom, že ty se díváš na orchestr a vidíš instituci.
Já vidím hudebníky a publikum vidí...
Publikum vidí jediné, nového maestra.
Nebudu o ní mluvit, jasné? Ne! Jasné?
Máte nějaký problém, maestro?
Ne. Našli jsme řešení.
Výborně.
Rozhovor skončil. Čau. Hai Lai, připevni tu ceduli.
VARHANY SCÉNA VPRAVO
Nespala jsem s Rodrigem.
-Ještě něco? -Chci od vás dostávat lekce.
Co jsi zač, nějaká masochistka?
Možná. Nevím. Je to pro hru na hoboj potřeba?
Jste nejlepší v New York City
a jste má jediná šance, jak se dostat blíž.
Pravda, jsem nejlepší,
a něco z toho jsem dostala do studentů, ale zázraky neumím.
Jsem dobrá. Lepší, než jste viděla, a jsem odhodlaná přinášet oběti.
Co chceš, medaili? Jsem drahá.
-To je fuk. -400 dolarů na hodinu.
Do prdele. Cože? Ne...
Já to zvládnu. Kdy začneme?
Neřekla jsem ano. Až se mi bude chtít, dám ti vědět.
-Co se sakra děje? -Dojíždění mi trvá 45 minut.
-Co? -Tohle je kravina.
Dnešní zkouška je zrušená?
ZKOUŠKA ZÍTRA MÍSTO: BUDE UPŘESNĚNO
„Vezměte si svetr“?
Dobře, musíš vtáhnout koutky úst tak,
aby držely náústek.
Dobře. To je moc dobré.
MŮŽEŠ MLUVIT?
A pak musíš zkusit inhalovat a vytvořit stabilní proud vzduchu.
Hailey, Tim bude mít konečně obřízku.
Zítra. Přineseme mu polívku?
Lizzie, to je Duncan. Je mu dvanáct. Kalhoty.
Zatraceně.
Omlouvám se.
V pohodě.
-Zvedneš to? -Ne.
-Je to Alex? -Jo.
Ticho buď.
To ho teď jako ignoruješ? Je ti dvanáct?
-Bez urážky. -To nic.
Mám s tím něco udělat?
To rozhodně ne. Vyřídím to sama, až nebudu uprostřed lekce.
Žerou tě dvě věci.
Za prvé, cpala mu rozkrok do obličeje,
za druhé, spali spolu před pár měsíci,
a možná je to pořád bere.
Promiň.
Duncane, myslím, že to je pro dnešek všechno.
Věc se má tak.
Moje máma už za vaše lekce platit nechce,
takže doufám, že můžu zaplatit tímhle.
Známkou?
Je to hnědá embosovaná SG 57 z Velké Británie,
kolem roku 1847.
Měla by vyjít tak na pět lekcí.
Duncane, netuším, co s tím dělat.
Prodej ji na eBay. Stojí 500 dolarů.
Bože. Beru.
Směr konfliktu neovlivňuje osoba, která ho vyvolala,
ale osoba, která odpovídá.
Mí rodiče chodí do manželské poradny, i když už spolu nejsou.
Díky, Duncane.
-Uvidíme se. -Nashle.
Nemluv s cizími lidmi v metru.
Nebudu.
Měla tu byt.
Dva Pekelné anděly v roce 1979. To byly fajn časy.
Zdravím, Betty.
-Ahoj. -Ahoj. Ukaž...
Příště, až se rozhodneš udělat takovou věc, řekni mi to, jo?
Vynasnažím se.
Vítejte na zkoušce.
Hai Lai.
Pomoz mi. Všichni?
Dá se to otevřít?
Ne, proto...
Dobře. Fajn.
Tohle je tak strašně špatně, že to ani nedokážu říct.
Vítej na zkoušce, Bobe.
Cynthie, nosíte ten náramek.
Samozřejmě.
A pohyby jako gazela.
Mám kovové čéšky, tak je aspoň můžu použít, co?
Pěkně, Dee Dee.
Ahoj, Mikhaile. Warrene Boyde.
Jo.
Jste tady. Jste tu. Světlano, pozor.
-Ahoj, Rene. -Ahoj. Ahoj, díky. V pořádku?
Pozor, protože... Jo.
Můžu pomoct.
Jsi na řadě. Pojď sem.
Pozor. Hai Lai.
-Promiňte. -To nic, v pořádku.
-Jsi volná. -Díky.
-Dobře. -Fajn.
Ahoj, Edwarde. Nevěděla jsem, že jsi byl boxer.
Nebyl, ale trénoval jsem.
Měl jsem i sparring partnera.
Omylem jsem ho knokautoval. Ale žije.
Je to bojovník.
Jako obvykle, pane Bibene.
Bez celeru, extra mrkev a syrová růžičková kapusta.
Můžu vám ještě něco nabídnout?
Jen mi přineste vodu. Díky.
-A nebudeme jíst ten chleba. -Ano, pane.
Glorie, ve dvě mám rodičovsko-učitelskou konferenci,
takže musíme rovnou k věci.
Nicméně vypadáš úžasně.
-Díky. -Nemáš zač.
Včera jsem dělal rozhovor na byznys stranu Timesů
a reportér zmínil, že náš drahý Rodrigo
nedokončil profil pro nedělní magazín.
Ano, přeložili jsme to.
To je mi fuk. Bylo to trapné. Pro mě.
Thomas Pembridge už možná neměl to kouzlo nového,
ale aspoň se dal řídit.
Edwarde, přivést sem Rodriga bylo riziko, o kterém jsme věděli,
protože právě to riziko můžeme prodat.
Sexy a nebezpečný. Chtěl jsi hvězdu, získali jsme kometu.
A neboj se. Mám ho pod kontrolou.
Odsud to tak nevypadá.
Na vykolejeném vlaku není nic sexy.
Nechci to podělat.
Měl by dokázat, že dokáže řídit ten zatracený orchestr.
Jestli ne, zasadím se o to, aby se Thomas vrátil.
Thomas?
Chtěla jsi můj odborný vhled, Glorie.
Je čas začít tohle místo řídit.
Klasická hudba lidi obírá o peníze už 500 let.
Není to podnikání.
Všechno je podnikání.
Takže poslouchej, budu potřebovat,
abychom si spolu sedli a osobně probrali
Rodriga a orchestr.
Jsem zmatená. Neděláme to zrovna teď?
Ne. Konference rodič-učitel.
Gloria Windsorová, slečna Alicia.
Gloria vede filharmonii,
a slečna Alicia učí mého syna.
Co kdybychom naplánovali školní výlet do filharmonie?
Podívají se na zkoušku.
Ano, to by bylo skvělé. Ano.
Hudebníci milují výlety.
Ta vlhkost je děsná.
Zkřiví mi to dřevo.
Bože, Bobe. Je to nástroj, má se na něj hrát.
Myslím, že si sundám boty.
Co tady děláme?
Vím, že spousta z vás má otázky.
Máme tu zemi,
město kolem nás, lidi doma.
Občas, když ztratíme cestu, musíme se vrátit k začátkům.
Tam leží krása.
Zahrajeme dílo, které všichni dobře znáte.
Je to Čajkovského Slavnostní předehra 1812.
Co se tu sakra děje? Kdo jste?
Jsme Newyorská filharmonie!
Můžeme?
Jste v pořádku?
Ne! Nejsem v pořádku.
Potřebuju pomoct. Nemůže se pořád chovat takhle!
Ne. Slečno Windsorová,
vidím a cítím, že se tu dějí velké věci.
Hudebníci se usmívají, když jdou do práce.
Ne všichni, ale víc než dřív.
Záleží mu na nás.
Záleží mu na sobě.
Ale je dobré to slyšet.
Díky.
Omlouvám se. Je mi trapně. Nejspíš jsem zapomněla vaše jméno.
Jsem Paviel. Ale říkají mi Pavel.
Pavel.
Hezké jméno.
-Díky, Pavle. -Ne.
Díky, že jste nám sem přivedla maestra.
Jo!
To byla zábava.
-Otázky? -Jo.
-Kde je záchod? -Já mám dotaz.
Ano.
Co je tohle?
To je hoboj. Chceš ho podržet?
Jo.
Neboj se. Popadni ho pořádně.
Hej.
Víte o tom, že tohle nebyla zkouška.
To bylo představení.
Ano, a vážně dobré.
Ne. Bylo neschválené.
Ano. Neschválené, uvolněné.
Nevázané, neklasifikované.
Je to zemité, děje se to. A já tě nikdy neviděl takhle růžolícého.
-Helemese. Podívej. -Díky, maestro.
Nikdy jsem tě neviděl...
-Pizzy. -Pro nás?
Ano, pro každého, Bobe.
Kdo chce plátek, jděte si vzít.
-Hai Lai. -Tady.
-Vezmeš jednu pro nás? -Ano.
Jo. Pro masožrouty?
-„Masožrouty“? -Ano.
Dobře, fajn.
Dobrá práce.
Díky. Ty taky.
Jen jděte a vezměte si. Jděte. Dejte si pizzu.
Všichni si jděte vzít pizzu.
Všichni si to vychutnávají, co?
Jo. Je to úžasné.
Mluvím o pizze.
Hai Lai.
-Ano? -Pojď.
Proboha. Dobře.
Víte, pánové, že jsem v 70. letech bydlel hned za rohem?
V té době se to všechno dělo.
Děláte si srandu, policajti?
-Policie? -Jo.
Policie? Dobře. Stůj, čekej.
Kdo tu velí?
-Já tu velím. -Skvěle. Kdo jste?
Jsem Rodrigo.
Je to maestro.
Dobře. Pan maestro?
Můžete mi tak říkat.
Řeknete mi, co tu děláte?
Vzal jsem orchestr do terénu,
víte, protože hrajeme v koncertní síni August Memorial
a tam je trochu těsno.
Nevím, jestli to znáte.
Lidi, dozadu, prosím.
Dozadu, ustupte.
Takže jste se rozhodl vzít je ven
na malý výlet a udělat si večírek.
Ne, je to pro všechny. Pro každého. Všichni jsou vítáni.
Newyorská filharmonie, prase.
Hej, klid.
To jsou vaše štípačky?
Ne, půjčil jsem si je od Pavla.
Podívejte. Je mi jedno, kdo jste.
Všichni jste na soukromém pozemku.
Můžete prosím přestat močit na zeď, pane?
Kdo to udělal? Složte tu židli. Jdeme.
Pohněte se. No tak. Dejte to pryč. Jdeme.
No tak, lidi. Fajn.
Zvládneme to, ano?
-Bubeníku, sbalte to. -Vážně?
-Co jste říkal? -Říkal jsem vážně?
Nemáte nic lepšího na práci?
Potřebuju, abyste to sbalili. No tak, sbalte to.
S tím vším ošklivým venku
musíte zkazit něco takhle krásného?
Všechno v pořádku?
-Dee Dee. -Co?
Jen klid.
Mám právo říkat, co si myslím, leda by mi ho chtěli taky vzít.
Technicky má právo na svobodu projevu.
Hej, nechte to!
Strážníku, hudebník je na své nástroje citlivý.
Opatrně, prosím.
-Nepleťte se do toho. -Proboha, ohýbá mi ruku!
Ustupte.
Jdeme, hned. Hej. Jdeme.
Ustupte. Ustupte, no tak.
Fašisti!
-Dobře, jdeme. Tudy. -Dobře.
Tohohle můžete zpracovat.
Promiňte.
Myslela jste na moje lekce hoboje?
Děláš si legraci?
Ne. Jsem masochistka, vzpomínáte?
Možná mám volno v půl sedmé ráno. V sobotu.
Skvěle.
Můj student zrovna dostal místo v Kansas City Light Opera.
Budu tam. Těším se.
Strážníku, určitě se dostaví na výslech.
Díky moc. Díky, že jste tu.
A protože my jsme od vás něco dostali,
je fér, abyste vy dostali něco od nás. Lístky na nadcházející sezónu.
Kontaktujte mou kancelář a my se o vás dobře postaráme.
Díky.
Skvělé způsoby.
-Je to hned tamhle, prosím. -Jasně.
Díky.
Prosím. Díky.
-Ahoj. -Ahoj.
Došly ti moje zprávy?
Nechtěl jsem vypadat jako nějaký stalker.
Ne, já jsem měla strašně moc práce, proto jsem nezavolala.
-Dobře. -Omlouvám se.
Ne, nemusíš. To nic.
Jsi hrozně dobrý choreograf.
Dobře. Díky.
Zvedáš telefony jen špatným choreografům?
Protože jestli jde o tohle,
-tak to zkusím kazit. -Ne.
Spal jsi v Addisonině posteli.
Je to blbost. Já...
Sledoval jsem u ní televizi, když jsem na tebe čekal, a usnul jsem.
Dobře.
Nevím, promiň...
Dobře, tak...
Nevím, jestli je to nejlepší načasování,
ale chtěl jsem tě pozvat na Floridu.
-Vážně? -Jo.
Proč?
No, nějaký agent přes modeling nebo co
přišel na moje představení. Potřebuje tanečníka na bodypainting,
a tak si mě na to najal.
-Proboha. -Jo.
Florida.
Nemůžu.
V půl sedmé ráno mám lekci hoboje.
Vím, že to zní absurdně,
ale ta dáma, co mě bude učit, je úžasná,
jenže mě úplně nenávidí,
a tohle je jediný čas, kdy je ochotná.
Aha, dobře.
V půl sedmé ráno.
Jo. Já vím. Je to děs.
-Je to děs. -Ale stojí to za to.
A já se teď prostě musím soustředit.
Jasně. Moc rád se s tebou sejdu potom.
Dobře.
Dobře. Užij si ty lekce.
Glorie, můžu ti něco říct?
Měla jsi je tam venku vidět.
Bylo to neuvěřitelné. Byla to nádhera. Byli... panebože...
Dostala jsem varování od Leonarda Bernsteina.
Jiného.
Připomněl mi,
že tvé malé dobrodružství může zasáhnout do tvého víza.
Můžou tě deportovat, Rodrigo.
A taky bys chtěl vidět tohle, od kamaráda Boba z odborů.
Faktura na 80 tisíc dolarů za přesčas, včetně bonusu za představení.
To nic. Zaplatím to. Zaplatím to osobně.
Dobře, ale o to nejde.
Je to malá cena za něco tak hodnotného.
Poprvé jsem cítil,
že se někam dostáváme, víš?
Že někam směřujeme.
Rodrigo, plně věřím tvému umění,
tvému přístupu, tvému nadšení, tobě.
A budu úplně upřímná.
Náš orchestr má velké finanční potíže.
Opravdu velké potíže.
Rozumíš tomu?
Ano.
Ano, Glorie.