טוב, התקרב, התקרב. עצור. זה נראה נהדר. מושלם.
ו... שמחה! אולי העיניים של רודריגו ייצאו לשחק?
לא, לא. הן נשארות בפנים.
בסדר, משקפי השמש נשארים. הנדריק, תן למאסטרו שרביט ניצוח.
תודה.
שמחה. זה נראה מצוין.
יצא לך להחזיק שרביט פעם?
מאסטרו, נצח! בתשוקה!
אתה מקבל עשרה צילומים.
שמחה.
צילמת שמונה. נשארו לך רק שניים.
- מה? - נשארו לך שניים.
הרגע התחלנו.
אתה רוצה תשוקה?
זו התמונה הטובה ביותר שצילמתי בחיי.
מוצרט בג'ונגל
- החזרה -
- ...הם מחלחלים למהות שלך. - אני ממש מצטער.
המאסטרו לא מתנהג כך בדרך כלל.
הוא פשוט...
הוא לחוץ בזמן האחרון.
לא. הכול שמחה ואושר, אחי.
הוא היה נהדר.
יפה. עכשיו הביטי בשעון.
השיבי את מחוגי הזמן בעינייך. כן, נהדר.
שום דבר לא ירתיע אותך, נכון?
אם יורשה לי לשאול, מה ההשפעה של חייך הפרטיים על עבודתך?
מאסטרו.
- תודה. - בשמחה.
- לא חשבתי על זה. - כן.
אני לא חושב על דברים כאלה.
הם די טיפשיים בעיניי.
מנצחים. אי אפשר לחיות איתם,
אי אפשר לנהל תזמורת מצליחה בלעדיהם.
תודה על שהסכמת להשתתף בצילומים.
סינתיה, את נכס חשוב לתזמורת הזאת בדרכים רבות,
ובעיקר כעת משהתמנית יו"ר ועד התזמורת.
הנגנים מעריצים אותך, וכך גם אני.
טוב לשמוע, כי אשמח לקבל את תמיכתך במשא ומתן הקרוב.
יש לנו דברים רבים במשותף.
שתינו מעריצות גאונים ומנצחים בפרט.
הערצת את קרזוף במוסקבה
ואחר כך את תומאס היקר מ-95' עד 98',
כשהוא ניצח על הפילהרמונית של לונדון. אחריו הייתה קרלוטה די גוצי,
אחת מקומץ המנצחות הדגולות,
ואחר כך תומאס שוב.
והם העריצו אותי. כמובן, זה לא עניינך.
לא קל איתו.
את רואה את התלם שחרוש במצחי?
הוא חדש.
כל הגאונים הגדולים...
הם בעצם תינוקות מגודלים, נכון?
בוכים ומשתוללים. "אני רוצה, תנו לי. אתם לא מבינים אותי."
וגם אם מבינים אותם,
הם לא מאמינים.
אבל את שונה, סינתיה.
הם יודעים שאת מבינה אותם. לכן הם בוטחים בך.
הדינמיקה הזאת יכולה להועיל לנו.
- מה את רוצה? - הישארי קרובה אליו.
בתמורה, דלתי תהיה פתוחה לפנייך.
זו תקופה מאתגרת, ושתינו רוצות שהמוסד הזה ישרוד.
ההבדל הוא שאת מביטה בתזמורת ורואה מוסד.
אני רואה מוזיקאים, ואני חושבת שהקהל...
הקהל רואה דבר אחד בלבד, את המאסטרו החדש...
אני לא מדבר עליה, בסדר? לא! בסדר?
יש פה בעיה, מאסטרו?
לא. מצאנו פתרון.
יופי.
הריאיון נגמר. צ'או. היילי, תלי את השלט.
חדר אורגן, ימין במה
לא שכבתי עם רודריגו.
- רצית עוד משהו? - אני רוצה לבוא אלייך לשיעורים.
הגידי לי, את מזוכיסטית?
אולי, לא יודעת. בכל נגן אבוב יש קצת מזוכיזם, לא?
הקשיבי, את נגנית האבוב הכי טובה בניו יורק,
ורק איתך תהיה לי הזדמנות להתקבל לתזמורת.
את צודקת, אני הכי טובה,
והתלמידים שלי נשכרים מכך, אבל אני לא מחוללת נסים.
אני טובה, טובה יותר ממה שהראיתי, ואני מוכנה לקורבנות.
מה את רוצה, מדליה? אני יקרה.
- לא אכפת לי. - ארבע מאות דולר לשעה.
שאני אמות! מה? לא...
אני אסתדר. מתי מתחילים?
עוד לא הסכמתי. אם יתחשק לי, אני אודיע לך.
- מה לעזאזל קורה כאן? - נדרשות לי 45 דקות להגיע לפה.
- מה? - זה לא לעניין!
"החזרה היום מבוטלת"?
נקבע מחדש למחר. מיקום: בהמשך
"הביאו סוודר"?
כווץ את צדי הפה
כדי לייצב את העלה.
יופי, יפה מאוד.
- אלכס: את יכולה לדבר? -
עכשיו שאף אוויר והוצא אותו בזרם אחיד.
היילי, עושים לטים ברית מילה!
הניתוח מחר. אולי נביא לו מרק?
ליזי, הכירי. זה דנקן, בן 12. לבשי מכנסיים.
נו, בחייך!
אני מצטערת.
אין בעיה.
- את מתכוונת לענות? - לא.
- זה אלכס? - כן.
הייה בשקט והתאמן.
את מתעלמת ממנו עכשיו? מה, את בת 12?
- אל תיעלב. - לא נעלבתי.
את רוצה שאעשה משהו בקשר לזה?
לא, ממש לא. אטפל בזה אחר כך, כשאסיים את השיעור.
שני דברים מטרידים אותך.
הראשון, היא חיככה את המפשעה בפרצוף שלו,
והשני, הם שכבו יחד לפני חודשים,
ויש סיכוי שהם עדיין מזדיינים.
סליחה.
דנקן, נראה לי שזמננו תם להיום.
עניין קטן.
אימא שלי הפסיקה לתת לי כסף לשיעורים אצלך,
אז קיוויתי שאוכל לשלם לך בזה.
בול?
אס-ג'י 57 חום בריטניה,
שנת 1847 לערך.
אני מעריך שהוא שווה חמישה שיעורים.
דנקן, אני לא יודעת מה לעשות בזה.
מכרי אותו באי-ביי. הוא שווה 500 דולר.
ברצינות? עשינו עסקה.
תוצאת הסכסוך אינה תלויה ביוזם,
אלא במגיב.
ההורים שלי הולכים לייעוץ זוגי אף שהם כבר לא יחד.
תודה, דנקן.
- נתראה בקרוב. - ביי.
אל תדבר עם זרים ברכבת.
בסדר.
הייתה לה דירה.
עם שני אופנוענים ב-79'. זמנים יפים.
היי, בטי.
- היי. - היי. אני אעזור לך.
אמרי לי בפעם הבאה שהוא יחליט לעשות דבר כזה, כן?
אני אשתדל.
ברוכים הבאים לחזרה.
היילי!
עזרי לי. בואו, כולם.
השער נפתח?
לא. בגלל זה...
בסדר.
זה לא בסדר בכל כך הרבה רמות שאתם לא מבינים בכלל.
ברוך הבא לחזרה, בוב.
סינתיה, את עונדת את הצמיד.
כמובן.
קלת רגליים כאיילה.
יש לי פיקות ברכיים ממתכת. שווה לנצל אותן, נכון?
יפה, דידי.
מיכאל. וורן בויד.
כן.
הנה, אתה בפנים. סווטלנה. זהירות.
שלום, רנה. שלום. זהירות. את בסדר?
לאט, לאט. אני יכול...
אני יכול לעזור.
עכשיו תורך. היכנסי.
זהירות. היילי!
- סליחה. - זה בסדר.
- את חופשייה. - תודה.
- יופי. - בסדר.
שלום, אדוארד. לא ידעתי שאתה מתאגרף.
לא, אני רק מתאמן כמתאגרף.
אפילו יש לי שותף לאימונים.
בטעות הפלתי אותו לקרשים. הוא בסדר עכשיו.
הוא חזק.
מר בייבן, המנה הרגילה שלך.
בלי סלרי, תוספת גזרים וכרוב ניצנים לא מבושל.
תרצה עוד משהו?
רק מים, בבקשה. תודה, ג'ואל.
- ואנחנו לא נאכל את הלחם. - כן, אדוני.
גלוריה, אני צריך להיות ביום הורים בשעה שתיים,
אז נצטרך להגיע ישר לעיקר.
אגב, את נראית נפלא כתמיד.
- תודה. - על לא דבר.
התראיינתי אתמול למוסף העסקים של "טיימס",
והמראיין אמר לי שרודריגו
עזב באמצע כתבת פרופיל למגזין.
כן, קובעים לו פגישה נוספת.
לא אכפת לי. זה מביך אותי.
אמנם תומאס פמברידג' כבר אינו מכונית "מהניילונים",
אבל לפחות היה קל לנהוג בו.
אדוארד, הסתכנו ביודעין כששכרנו את רודריגו,
משום שעצם הסיכון היה מהלך שיווקי.
הוא סקסי ומסוכן. רצית כוכב, וקיבלנו כוכב שביט.
אל תדאג, הוא בשליטה.
זה לא נראה ככה.
אין שום דבר סקסי ברכבת שיורדת מן הפסים.
זה לא מחרמן.
הקשיבי, הוא מוכרח להוכיח שהוא מסוגל להוביל את התזמורת,
ולא, אפעל להחזרתו של תומאס בעונה הבאה.
תומאס?
רצית שאתרום מניסיוני העסקי, גלוריה.
הגיע הזמן שתתחילי לנהל את התזמורת כמו עסק.
אנשים מפסידים כסף על מוזיקה קלאסית כבר 500 שנה.
זה לא עסק.
הכול זה עסק.
הקשיבי, בשלב כלשהו
נצטרך לקבוע פגישה כדי שנשב ונדבר פנים אל פנים
על רודריגו ועל התזמורת.
אני מבולבלת. אנחנו לא בפגישה הזאת עכשיו?
לא, הגיע הזמן ליום הורים.
גלוריה ווינדזור, זאת גברת אלישיה.
גלוריה היא מנהלת התזמורת,
ואלישיה אחראית לכיתה של הבן שלי.
אולי נארגן טיול כיתתי לתזמורת?
הילדים יוכלו לצפות בחזרה.
כן, זה יהיה נהדר.
הנגנים מתים על טיולים כיתתיים.
הלחות הזאת דפוקה.
העץ שלי יתעוות.
הירגע, בוב, זה כלי נגינה. הוא רוצה שינגנו בו.
אני חושב שאחלוץ נעליים.
מה אנחנו עושים פה?
אני יודע שלרבים מכם יש שאלות.
אנחנו מוקפים פה באדמה,
בעיר, בבתים של אנשים.
לפעמים מאבדים את הדרך וצריך לחזור לשורשים.
כאן טמון היופי.
ננגן יצירה שכולכם מכירים היטב,
"הפתיחה 1812" של צ'ייקובסקי. בסדר?
מה לעזאזל קורה שם? מי אתם?
אנחנו התזמורת הסימפונית של ניו יורק!
מוכנים?
את בסדר?
לא, לא, לא! אני לא בסדר.
אני צריכה עזרה. אי אפשר שימשיכו לשגע אותי ככה!
לא, גברת ווינדזור,
אני רואה ושומע הרבה דברים כאן.
הנגנים מחייכים כשהם באים לעבודה.
לא כולם, אבל יותר מבעבר.
אכפת לו מאיתנו.
אכפת לו מעצמו.
אבל טוב לשמוע.
תודה.
סליחה, אני נבוכה כל כך, שכחתי את שמך.
אני פביאל, אבל קוראים לי פאבל.
פאבל?
שם יפה.
- תודה, פאבל. - לא.
תודה לך על שהבאת לנו את המאסטרו.
כן!
זה היה כיף.
- יש שאלות? - כן.
- איפה השירותים? - לי יש שאלה.
כן.
מה זה?
אבוב. את רוצה להחזיק אותו?
כן.
אל תתביישי, קחי אותו.
היי.
אתה מבין שזו לא הייתה חזרה.
זו הייתה הופעה.
כן, הופעה טובה.
לא, זו הופעה בלי אישור.
כן, בלי אישור, בלי בסיס,
בלי כבלים, בלי הגדרות.
היא הייתה שורשית ומלאת חיים, ומעולם לא ראיתי צבע כזה בלחייך.
- הבט! בסדר. - תודה, מאסטרו.
מעולם לא ראיתי אותך...
- פיצות! בסדר. - לנו?
כן, בוב, לכולם. כן.
כל מי שרוצה חתיכה, מוזמן.
- היילי! היילי. - אני כאן.
- שמרי פיצה אחת בשבילנו. - כן.
פיצה "לאוהבי הבשר"?
- אוהבי בשר? - "לאוהבי הבשר".
טוב, בסדר.
כל הכבוד.
תודה. גם לך.
לכו, לכו לאכול. קדימה, קחו לכם פיצה.
קחו פיצה. כן, כולם.
כולם נהנים, נכון?
כן, זה מדהים.
אני מדבר על הפיצה.
היילי.
- כן? - בואי.
אלוהים. בסדר.
אתם יודעים, בשנות ה-70' גרתי ממש קרוב לכאן
באותו עשור. היה מגניב.
לעזאזל, השוטרים!
- השוטרים? - כן.
שוטרים? בסדר, חכו כאן.
מי אחראי פה? מי האחראי?
- אני האחראי. - יופי. מי אתה?
שמי רודריגו.
הוא המאסטרו.
יופי. מר מאסטרו?
כן, אתה יכול לקרוא לי ככה.
אמור לי, מה אתה עושה פה?
הוצאתי את התזמורת לטיול,
כי אנחנו מנגנים באולם "אוגוסט ממוריאל" בדרך כלל,
ונהיה שם קצת מחניק.
אני לא יודע אם היית שם בזמן האחרון.
חבר'ה, אחורה. בסדר?
אחורה.
אז החלטת להוציא את כולם
לטיול ולעשות מסיבת שכונה?
לא, זו מסיבה לכולם, לכל הגזעים. כולם מוזמנים.
זו התזמורת הסימפונית של ניו יורק, חזיר!
הירגע.
אלה מספרי התיל שלך?
לא, לא. פאבל השאיל לי אותם.
לא אכפת לי מי אתה.
כולכם מסיגים גבול, זה שטח פרטי.
הפסק להשתין על הקיר, אדוני.
מי עשה את זה? קפל את הכיסא, קדימה.
להתפנות. קדימה.
רק רגע, חברים.
בואו נשמור על סדר, טוב?
- מתופף, להתפנות. - ברצינות?
- מה אמרת, אדוני? - אמרתי, ברצינות?
אין לכם משהו טוב יותר לעשות?
קדימה, להתפנות. בזריזות. כולם.
יש כל כך הרבה כיעור בעולם,
ואתם הורסים דווקא דבר יפהפה?
הכול בסדר?
- דידי. - מה?
הירגע.
יש לי זכות להביע את דעתי, אלא אם תיקחו ממני גם את זה.
בעצם, יש לו זכות לחופש הדיבור. נכון, ידידי?
אל תיגע בזה!
אדוני השוטר, אדוני השוטר, הכלים שלו רגישים מאוד.
בבקשה, היזהר.
- אל תתערב. - אלוהים. הוא מעקם לי את היד!
אחורה!
מספיק! היי, מספיק.
אחורה! מספיק.
פשיסטים!
- קדימה, לכאן. - בסדר.
אחד מוכן לרישום.
סלח לי.
חשבת על הבקשה שלי לשיעורים באבוב?
את צוחקת עליי?
לא. אני מזוכיסטית, זוכרת?
אולי יש לי שעה פנויה ב-6:30 בימי שבת.
יופי.
אחד התלמידים שלי התקבל לאופרה הקלה בקנזס סיטי.
אהיה שם. אני מצפה לזה בקוצר רוח.
אדוני השוטר, אני מבטיחה שאחזיר אותו בזמן לשימוע.
תודה רבה. תודה על שבאתם.
ומאחר שקיבלנו מכם קנסות נדיבים,
מן הראוי שתקבלו משהו בתמורה, כרטיסים לעונה הקרובה.
התקשר למשרד שלי, ויסדרו כרטיסים לך ולאורח.
תודה.
נימוסים טובים.
- עצור לי כאן מימין. - אין בעיה.
תודה.
בבקשה. תודה.
- היי. - היי.
קיבלת את ההודעות שלי?
אני לא רוצה שתחשבי שאני מטרידן.
לא. הייתי עסוקה נורא, בגלל זה לא חזרתי אליך.
- בסדר. - סליחה.
לא, זה בסדר.
אתה כוראוגרף ממש טוב.
טוב. תודה.
אז מה, את עונה רק לכוראוגרפים גרועים?
את יודעת, אם זאת הבעיה,
- אשתדל להיות גרוע. - לא.
ראיתי שישנת במיטה של אדיסון.
זה טיפשי. אני פשוט...
צפיתי בטלוויזיה אצלה בחדר כשחיכיתי לך, ונרדמתי.
בסדר.
אני לא יודעת. סליחה.
טוב...
אני לא יודע אם זה העיתוי הנכון, אבל...
התכוונתי להזמין אותך לבוא איתי לפלורידה.
- באמת? - כן.
למה?
אחרי המופע פגשתי מישהו, סוכן דוגמנים או משהו כזה.
הוא חיפש רקדן לפרסומת לתרסיס גוף
והציע לי את העבודה.
- אני לא מאמינה! - כן.
פלורידה.
אני לא יכולה.
יש לי שיעור אבוב בשש וחצי בבוקר.
אני יודעת שזה נשמע מגוחך,
אבל המורה הזאת מדהימה
והיא שונאת אותי,
אז זו השעה היחידה שהיא הסכימה לה.
כן, בסדר.
שש וחצי בבוקר.
כן, אני יודעת. זה נורא.
- באסה. - אבל זה חשוב לי מאוד,
ואני מוכרחה להתרכז בזה עכשיו.
אשמח שנבלה יחד כשאחזור.
בסדר.
טוב, תיהני בשיעור.
גלוריה, אפשר לומר לך משהו?
חבל שלא ראית אותם בחוץ.
זה היה מדהים, זה היה יפהפה. הם היו... אלוהים.
התייעצתי עם לאונרד ברנשטיין.
לא המלחין.
הוא הזכיר לי
שאפשר לבטל לך את האשרה בגלל ההרפתקה הזו.
יכולים לגרש אותך מהמדינה, רודריגו.
חשבתי שתרצה לראות את זה מידידנו "בוב מהוועד".
חשבונית של 80,000 דולר בעבור שעות נוספות, כולל מענק על הופעה.
זה בסדר, אני אשלם מכיסי.
טוב, אבל זה לא העניין.
זה מחיר זעום תמורת דבר יקר ערך.
באמת, זו הייתה הפעם הראשונה שהרגשתי
שאנחנו מתקדמים, מבינה?
שאנחנו מגיעים למשהו אמתי.
רודריגו, אני מאמינה בך, באמנות שלך,
בגישה שלך, בהתרגשות שלך, בך עצמך.
אדבר איתך בכנות.
התזמורת בבוץ כלכלי.
עמוק בבוץ.
אתה מבין מה אני אומרת?
כן.
כן, גלוריה. אני אומרת?