Mai aproape. Arată perfect. Grozav!
Să văd un zâmbet. Putem vedea și ochii lui Rodrigo?
Nu. Rămân acoperiți.
Bine, rămâi cu ochelarii. Hendrik, o baghetă!
Mersi.
Zâmbește! Arată grozav.
Ai mai ținut o baghetă în mână?
Maestre, dirijează! Cu pasiune!
Ai zece încercări.
Zâmbește!
Au fost opt. Mai ai două.
- Ce? - Mai ai două.
Abia am început.
Vrei pasiune?
E cea mai bună poză pe care am făcut-o.
MOZART ÎN JUNGLĂ
„REPETIȚIA”
- ...îți pătrund esența. - Îmi cer mii de scuze.
Maestrul nu e așa de obicei.
E doar...
E foarte stresat în ultima vreme.
Da. Totul stă în zâmbet.
A fost fantastic.
Așa. Acum privește ceasul.
Întoarce timpul cu ochii. Așa!
Nu te sperii, nu?
În ce fel viața personală vă afectează munca?
Maestre.
- Mersi. - Cu plăcere.
- Nu m-am gândit la asta. - Da.
Nu mă gândesc la chestii de-astea.
Mi se par niște tâmpenii.
Maeștrii... Nu putem trăi cu ei,
nu putem avea o mare orchestră fără ei.
Mersi că ai pozat.
Cynthia, ești un bun al acestei orchestre în multe feluri,
mai ales că acum conduci Comitetul.
Orchestra te admiră mult. La fel și eu.
Ce bine, fiindcă mi-ar plăcea să mă susții la negocieri.
Avem multe în comun.
Suntem fane ale geniului, mai exact ale dirijorilor.
Ai fost fană a lui Karzoff la Moscova,
apoi a scumpului nostru Thomas din '95 până în '98,
când era la Londra, apoi a Carlei di Gozzi...
E greu să găsești dirijoare bune...
Apoi a urmat Thomas, iar.
Și ei erau fanii mei, dar nu e treaba ta.
E mult de muncă cu el.
Vezi șanțul ăsta din fruntea mea?
E recent.
Geniile astea mari...
sunt doar niște bebeluși mari, nu?
Fac figuri. „Vreau asta! Dă-mi aia! Nu mă înțelegi!”
Chiar dacă îi înțelegi,
nu te cred.
Dar tu nu ești așa.
Ei știu că tu îi înțelegi, deci au încredere în tine.
Dinamica asta ne-ar ajuta mult.
- Ce vrei? - Stai pe lângă el.
În schimb, ușa mea ți-e mereu deschisă.
Trăim vremuri tulburi. Amândouă vrem ca instituția asta să supraviețuiască.
Diferența e că tu vezi orchestra ca pe o instituție.
Eu văd muzicieni, iar publicul...
Publicul vede un lucru, noul maestru...
N-o să vorbesc despre ea, pricepi?
E vreo problemă, maestre?
Nu. Am găsit soluția.
Grozav.
Interviul s-a terminat. Ciao! Hailey, pune semnul.
SALA ORGII SCENĂ DREAPTA
Nu m-am culcat cu Rodrigo.
- Altceva? - Vreau să învăț de la tine.
Ești masochistă?
Poate. Nu știu. Nu așa trebuie să fii ca să cânți la oboi?
Ești cea mai bună din New York
și ești singura șansă a mea de a mă apropia de asta.
Așa e, sunt cea mai bună.
Și se ia și la elevii mei, dar nu fac miracole.
Sunt mai bună decât am arătat și o să mă sacrific.
Ce vrei? O medalie? Sunt scumpă.
- Nu-mi pasă. - 400$ pe oră.
Sfinte Sisoe! Cât?
Mă descurc eu. Când începem?
N-am fost de acord. Dacă am chef, te anunț.
- Ce naiba e? - Naveta durează 45 de minute.
- Ce? - Prostii!
S-au anulat repetițiile de azi?
SUNT REPROGRAMATE MÂINE SE VA ANUNȚA LOCUL
„Aduceți un pulover”?
Trage-ți înăuntru colțurile gurii
ca să susții ancia.
Bun. Așa.
POȚI VORBI?
Apoi inspiri și creezi un curent constant de aer.
Tim o să fie circumcis, în sfârșit.
Mâine e. Să-i ducem supă?
El e Duncan. Are 12 ani. Pune-ți pantaloni.
Fir-ar să fie!
Scuze!
Nicio problemă.
- Răspunzi? - Nu.
- E Alex? - Da.
Ciocul mic!
Îl ignori? Ai 12 ani?
- Fără supărare. - Nu-i nimic.
Vrei să fac ceva?
Nici vorbă! Mă ocup eu mai târziu, când termin de predat.
Două chestii te supără.
Unu, tipa îi călărea fața.
Doi, se culcau acum câteva luni,
și s-ar putea să și-o tragă încă.
Scuze.
Duncan, cred că lecția s-a terminat.
Uite ce e.
Mama nu mai plătește pentru lecții,
deci mă gândeam să-ți dau asta.
Un timbru?
E un timbru în relief din Marea Britanie,
din 1847.
Prezic că valorează cinci lecții.
Duncan, nu știu ce să-i fac.
Îl pui pe eBay. Tâmpenia asta face vreo 500 $.
Mamă! S-a făcut!
Cursul conflictului nu e stabilit de inițiator,
ci de cel care răspunde.
Părinții mei fac consiliere conjugală, chiar dacă sunt despărțiți.
Mersi, Duncan.
- Ne mai vedem. - Pa!
Nu vorbi cu străini în metrou.
Bine.
Avea un apartament.
Doi motocicliști în '79. Ce vremuri!
Bună, Betty!
- Bună. - Lasă-mă să...
Îmi spui când vrea să mai facă ceva de genul ăsta, da?
O să mă străduiesc.
Bine ați venit la repetiție!
Hailey!
Ajută-mă! Toată lumea!
Cum se deschide?
Nu, de-aia am...
Bine.
E atât de greșit din atâtea puncte de vedere. Nici n-ai idee!
Bine ai venit, Bob.
Cynthia, porți brățara.
Desigur.
Agilă ca o gazelă.
Am genunchi de fier. De ce să nu-i folosesc?
Bună asta, Dee Dee.
Mikhail! Warren Boyd!
Da.
Ai venit. Svetlana, ai grijă.
- Bună, Rene. - Bună, ești bine?
Ai grijă, da?
Pot să ajut.
E rândul tău. Haide.
Ai grijă, Hailey.
- Scuze. - E-n ordine.
- Ești liberă. - Mersi.
- Bun. - Bine.
Bună, Edward. Nu știam că boxezi.
Nu boxez. Dar mă antrenez ca un boxer.
Am partener și toate cele.
L-am lăsat lat din greșeală. Dar e bine.
E soldat.
Dle Biben, ca de obicei.
Fără țelină, cartofi extra și varză de Bruxelles.
Vă mai aduc ceva?
Apa mea, te rog. Mersi, Joel.
- Nu mâncăm pâinea asta. - Da, dle.
Gloria, am ședință cu părinții la ora 14.00.
Trebuie să trec la subiect.
Apropo, arăți grozav.
- Mersi. - Cu plăcere.
Dădeam un interviu ieri pentru The Times,
iar reporterul a zis că Rodrigo
a refuzat apariția în ziar duminică.
S-a reprogramat.
Nu-mi pasă. A fost jenant. Pentru mine.
Thomas Pembridge poate că nu mai e așa tânăr,
dar era ușor de convins.
A fost un risc conștient să-l aducem pe Rodrigo aici,
fiindcă riscul însuși era vandabil.
Sexy și periculos. Ai vrut o stea, am primit o cometă.
Nu te teme. Îl supraveghez.
Nu pare.
Unul care o ia pe arătură nu e sexy.
Nu i-aș trage-o.
Ar face bine să arate că poate conduce orchestra.
Dacă nu, susțin întoarcerea lui Thomas în stagiunea viitoare.
Thomas?
Vrei părerea mea de om de afaceri.
Trebuie să conducem ca într-o afacere.
Muzica clasică pierde bani de cinci sute de ani.
Nu e o afacere.
Totul e o afacere.
La un moment dat,
cred că trebuie să vorbim față în față
despre Rodrigo și orchestră.
Sunt nedumerită. Nu facem asta acum?
Nu. Am ședință cu părinții.
Gloria Windsor, ea e Alicia.
Gloria conduce orchestra,
Alicia se ocupă de clasa fiului meu.
Hai să organizăm o excursie la orchestră.
Să vadă repetițiile.
Ar fi grozav. Da.
Muzicienii adoră asta.
Umezeala asta e oribilă.
O să-mi strice lemnul.
Bob, e un instrument, vrea să fie folosit.
Cred că o să-mi dau jos pantofii.
Ce facem aici?
Știu că aveți întrebări.
Avem pământ aici.
Orașul e în jurul nostru. Oamenii sunt în casele lor.
Când ne pierdem calea, trebuie să ne întoarcem la rădăcini.
Aici e frumusețea.
O să cântăm ceva ce știți foarte bine.
Uvertura 1812 a lui Ceaikovski. Bine?
Ce dracu' faceți acolo? Cine sunteți?
Suntem orchestra filarmonică New York.
Gata?
Sunteți bine?
Nu sunt bine!
Am nevoie de ajutor. Nu mai suport să fiu frecată atâta!
Dnă Windsor,
văd și aud multe pe aici.
Muzicienii zâmbesc când vin la muncă.
Nu toți, dar mai mulți decât înainte.
Îi pasă de noi.
Îi pasă numai de sine.
Dar mă bucur să aud asta.
Mersi.
Mi-e rușine, dar ți-am uitat numele.
Sunt Paviel. Dar mi se spune Pavel.
Pavel.
Ce nume frumos...
- Mersi, Pavel. - Nu.
Eu vă mulțumesc fiindcă ni l-ați adus pe maestru.
Da!
A fost distractiv.
- Întrebări? - Da.
- Unde e baia? - Am o întrebare.
Da.
Ce e ăsta?
E un oboi. Vrei să-l ții?
Sigur.
Nu te teme. Apucă-l bine.
Hei!
Îți dai seama că nu a fost o repetiție.
A fost un spectacol.
Unul foarte bun, chiar.
Nu. E neautorizat.
Da. E neautorizat. A fost... nemaipomenit!
A fost nestăvilit, neegalabil.
Ne-am încărcat cu energie. N-ai avut niciodată obrajii așa de roz.
- Uită-te la ei! - Mersi, maestre.
Nu te-am mai văzut așa.
- Pizza. - Pentru noi?
Pentru toată lumea, Bob. Da.
Cine vrea o felie, hai!
- Hailey! - Aici.
- Păstrează-ne una. - Da.
Da. Iubitor de carne?
- „Iubitor de carne”? - Da.
Bine.
Felicitări!
Mersi! Și ție!
Duceți-vă. Luați pizza.
Luați pizza.
Tuturor le place, nu?
Da. E minunat.
Vorbesc despre pizza.
Hailey.
- Da? - Vino.
Doamne! Bine.
Știți ceva? Locuiam chiar după colț în anii '70.
Începea marele deceniu.
E o glumă? Polițaii!
- Poliția? - Da.
Poliția? Bună. Așteptați.
Cine e șef aici?
- Eu sunt. - Grozav. Cine ești?
Rodrigo.
E maestrul.
Dl maestru, da?
Merge și așa, da.
Ce faceți aici?
Am scos orchestra pe teren.
Fiindcă mereu cântăm în sala de spectacole
și ne înghesuim.
Nu știu dacă ai fost.
Înapoi, da?
Înapoi!
Deci scoți pe toată lumea
și dai o petrecere în cartier?
E pentru toată lumea, toate rasele. Toți sunt bineveniți.
E orchestra filarmonică New York, gabore!
Terminați!
Ăsta e clește de tăiat?
Nu. L-am împrumutat de la Pavel.
Nu-mi pasă cine ești.
Ați intrat prin efracție. E zonă privată.
Nu vă mai pișați pe zid, dle!
Cine a făcut asta? Strânge scaunul. Hai.
Afară, haideți! Să mergem!
Stați așa, băieți.
Avem totul sun control, bine?
- Hai, toboșarule. - Pe bune?
- Ce-a fost asta, dle? - Am zis: „Pe bune?”
N-ai altceva mai bun de făcut?
Strângeți tot. Haideți. Băieți, luați-le!
Se întâmplă lucruri așa urâte în lume,
și tu vrei să strici ceva așa frumos?
E totul bine?
- Dee Dee! - Ce?
Ușor!
Am dreptul la opinie. Asta dacă nu-l vreți și pe ăsta.
Teoretic, așa e. Nu, amice?
Nu atinge asta!
Dlor polițiști, un muzician are mare grijă de instrumentul lui.
Aveți grijă.
- Nu te băga. - Îmi sucește brațul!
Înapoi!
Haide!
Înapoi!
Fasciștilor!
- Haide, pe aici. - Bine.
Unul gata de fișat.
Scuze.
Te-ai mai gândit la meditații?
Glumești.
Nu. Sunt masochistă, îți amintești?
S-ar putea să am o oră liberă, sâmbătă la 6.30.
Grozav!
Elevul meu a intrat la opera din Kansas City.
O să fiu acolo. Abia aștept!
Dle, mă asigur că vine la audiere.
Mersi mult c-ați venit!
Fiindcă noi am primit amendă,
trebuie să primiți și dv. bilete la stagiunea viitoare.
Sunați la birou și cineva o să aibă grijă de dv.
Mersi.
Politicos.
- E chiar aici, pe dreapta. - S-a făcut!
Mersi.
Poftim. Mersi!
- Salut. - Bună.
Ai primit mesajele mele?
Nu vreau să par un ciudat venind aici.
Am fost foarte ocupată. De-aia nu te-am sunat.
- Bine. - Scuze.
E-n ordine.
Ești un coregraf super.
Mersi!
Le răspunzi doar coregrafilor proști?
Fiindcă, dacă așa e,
- ...o să fiu mai prost. - Nu.
Te-am văzut în patul lui Addison.
E o prostie. Dar...
Mă uitam la TV la ea în cameră, așteptându-te, și am adormit.
Bine.
Bun.
Nu știu. Scuze.
Bine, deci...
Nu știu dacă e cel mai bun moment,
dar vreau să vii cu mine în Florida.
- Serios? - Da.
De ce?
Cred că tipul era agent de modă sau ceva.
A venit la spectacol și vrea un model pentru o reclamă la un spray de corp.
Mi-a zis că mă alege pe mine.
- Doamne! - Da.
Florida.
Nu pot.
Am o lecție de oboi dimineață la 6.30.
Știu că sună ridicol,
dar doamna care-mi predă e minunată
și mă urăște de moarte,
așa că e singura oră când poate.
Bine.
La 6.30.
Da. E oribil.
- Ce nașpa! - Dar e important.
Trebuie să mă concentrez acum.
Mi-ar plăcea să ne vedem când mă întorc.
Bine.
Distrează-te la lecție!
Gloria, pot să-ți spun ceva?
Să-i fi văzut azi!
A fost incredibil, frumos. Au fost... Doamne!
Mă sfătuiesc cu Leonard Bernstein.
Nu ăla.
Mi-a amintit
că viza ta ar putea fi afectată de aventura asta.
Ai putea fi deportat, Rodrigo.
M-am gândit că vrei să vezi asta, de la amicul Bob Sindicat.
Factură de 80.000$ pentru ore suplimentare și prima de spectacol.
E-n ordine. O plătesc eu.
Nu asta e ideea.
E un preț mic pentru ceva așa de valoros.
A fost prima dată
când am reușit ceva.
Când am ajuns la un nivel.
Rodrigo, eu chiar cred în arta ta,
în atitudinea ta, în entuziasmul tău, în tine.
Îți spun direct.
Orchestra are probleme financiare mari.
Foarte mari.
Pricepi ce spun?
Da.
Da, Gloria.
Redactarea: Anca Tach financiare mari.