MOZART I JUNGELEN
Noe nytt fra vår venn, Thomas?
Akkurat. Det raker ikke meg.
Hvis du får napp hos sjefen, får du svi for det.
Hvis du var sammen med en ærlig arbeidskar...
Hailey, flørter han med meg?
-Bob, flørter du med henne? -"Flørter"? Det vet jeg ikke noe om.
Unnskyld meg, er dere artistene?
Dere må svinge rundt og parkere på serviceområdet. Jeg lager ikke reglene.
For det måtte du vært en mann av betydning.
Ikke en med kaninører.
Der er maestroen. Jeg må gå.
-Kjør videre. -Maestro!
-Ja. Hailey! -Hei.
-Vill timing, ikke sant? -Ja, hvordan var turen din?
Hailey. "Ingenting bak meg, alt foran meg, som det alltid er på veien."
Kerouac.
Du har noe veldig spesielt, Hailey. Som en dyp elv.
Jeg synes heller det er en tynn, liten bekk.
En tynn, liten bekk, ja.
-Uansett, jeg melder meg til dyst. -Ja.
Greit. Dine to oppgaver, greit? Din første.
Kan du skaffe en Arnold Palmer til meg?
-Har du hørt om dem? -Ja.
De er skikkelig gode. Jeg oppdaget dem nylig.
Det er vilt. De er oppkalt etter en berømt tennisspiller.
-Golfspiller. -Hva?
-Han var golfspiller. -Han var flink til alt.
Greit. Og nå ditt andre oppdrag, og det er det aller viktigste.
Siden vi begynte å jobbe sammen,
-har jeg gitt deg mange ansvarsområder. -Ja.
Greit. Jeg har et ansvar overfor deg også,
og i kveld vil jeg at du skal utforske.
Jeg vil at du skal lete etter inspirasjon her.
Det har ingenting å si hvordan den viser seg, den kommer fra uventet hold,
men du må oppleve noe.
For det er det vi må gjøre for å tilføre dimensjon i det vi driver med.
-Maestro! -Det trenger vi begge.
Jeg er så glad for å se deg.
Greit? Ja. Bunny, hei!
Er dette den vesle hytten du fortalte meg om? Vilt, ikke sant?
-Gloria, kan jeg unnslippe deg? -Ikke hvis jeg kan unngå det.
Er du klar til å samle inn seriøst mye penger?
Ja, seriøst. Seriøst. Ikke morsomt. Seriøst.
Du må love meg at du ikke lar Gloria slite deg ut.
Men det er større donatorer her. Jeg sa til Gloria at...
Maestro, denne festen støtter humaniora,
men man får ikke "midler" uten "ler".
Så jeg vil du skal slappe av, kose deg, omgås folk.
Bare vær ditt vanlige, sjarmerende selv, så lover jeg at pengene kommer.
Greit. Jeg skal bare slappe av.
Marlon, der er du.
Marlon Guggenheim fra Connecticuts Guggenheim-familie.
Jeg vurderer å adoptere ham.
Dette er Alice Seminoff.
Jeg er sponsoren hennes.
Bravo!
Maestro, kan vi få et med deg? Maestro?
Maestro. Kom, kom. Vi tar et bilde. Her, ja.
Maestro, fetteren min, Ethan, var sjåføren din i Minneapolis...
Hvor er hun? Hun er borte.
-Jeg har skrevet et symfonisk dikt... -Maestro, kan du skrive under her?
Det er en side fra fiolinkonserten du spiller inn.
Minneapolis høres ikke kjent ut. Beklager.
Takk for hjelpen, kjære deg.
Alt går så fort. Det er vanskelig for en gammel dame å holde tritt.
Det er greit. Ja, de rosa er absolutt Percocet,
-og de hvite er Xanax. -De rosa.
Det er den som får meg til å føle at det svinger og er flott på innsiden.
Men hvordan ser jeg forskjellen?
Jeg kan holde på de hvite for deg så du ikke blir forvirret.
Lizzie, seriøst?
-Ha det. -Ha det.
-Hva i helvete gjør du her? -Jeg jobber. Hva med deg?
Mamma og Bunny har vært venner i cirka 200 år.
De er bokstavelig talt vampyrer.
De suger ut blodet til alle som ikke satt på med dem på Mayflower.
Jeg ante ikke at du var en datter fra den amerikanske revolusjonen.
Hvorfor sa du det aldri?
For det er dritflaut.
Hvem bryr seg vel om den dritten?
Men ja, jeg har blitt dratt med til middagsselskaper
og påskeeggjakter her hele livet mitt.
Jeg kjenner til alle krinker og kroker.
Vi har visst funnet al-Qaidas hovedkvarter.
-Ikke si det til noen. -Stikk av og lukk den jævla døra.
Er ikke du Elizabeth Campbell?
-Nei. -Jo. Vi gikk på privatskole sammen.
Husker du ikke? Evan Byers.
Ser det ut som om jeg gikk på privatskole?
-Nei, ma'am. -Nei, ma'am.
Visst pokker. Og ikke kall meg ma'am, små drittsekker.
-Elizabeth. -Hold munn.
-Han er ganske søt. Ja. -Evan Byers?
Han har vært hypp på meg siden... Jeg husker ikke når.
Så hva gjør du på? Sitter du barnevakt for maestroen?
Nei, i dag utforsker jeg og får erfaringer.
Jeg fikk akkurat noen downere fra en gammel dame.
Vil du utforske og oppleve det?
Ikke egentlig. Vet du hvem mannen i den gule skjorta der borte er?
Jeg tror han heter Marlon eller noe?
Marlon Oscar Guggenheim IV.
Vokste opp i Newport og Beacon Hill, og enslig også.
"Og enslig også."
Hailey, jeg må innrømme at han ikke virker som din type.
Nei, han er ikke min type. Han er bare veldig interessant.
-Din lille sosiale klatrer. -Nei.
Du kan vel inngå en utforskende samtale med ham?
-Nei, vi kan ikke bare... -Hei, Marlon.
Jeg heter Lizzie. Dette er Hailey.
Hun spiller obo, og hun ser etter nye erfaringer.
Dette er Marlon fra Beacon Hill, en sensasjon i Newport,
og en nokså velkledd kar. Resten er opp til dere to. Ciao.
-Hun vet jammen mye. -Ja, jeg er lei for det.
Øredobbene dine.
Da jeg bodde i Paris, kjente jeg en skuespillerinne med de samme øredobbene.
Hun var en utrolig skjønnhet,
men også den morsomste og mest interessante personen jeg har møtt.
Dere skal spille i hageområdet. Bare sett celloen der enn så lenge.
Mellom settene får dere ikke snakke med gjestene
eller omgås dem på noen måte.
Det er klassefordommer. Det er også forbudt under fagforeningsreglene.
Dette er et rett-til-arbeid-herskapshus. Legg igjen fagforeningen ved døra.
Når dere ikke spiller, kan dere sitte ved dette bordet,
og det er forfriskninger tilgjengelig.
Noen spørsmål?
Ja, jeg har et spørsmål.
Har noen sett den vesle, blonde jenta som spiller fløyte som en engel?
Hun er... Hei! Cynthia.
Bob, Warren Boyd, Svetlana. Hva skjer?
Skal dere spille? Hva skal dere spille?
Maestro, vi får ikke lov til å snakke med deg.
Vi er bare ydmyke omreisende musikere.
Og vi får ikke spise noe annet enn disse tørre tunfisksmørbrødene.
Maestro, jeg er lei for det, men Miss Schiefelbein insisterer på...
Nei, nei.
De små, svarte eggene. Hva heter de?
-Kaviar. -Kaviar.
Vi tar litt. Det er godt. Skikkelig godt. Greit.
Maestro, vær så snill. Jeg må opprettholde...
Du må spise det du lager. Det er så godt.
Laksemaker, ta litt. Ja.
Og blomsteroppsatsene. De var nydelige, ikke sant?
Alle østersene, all gåseleveren, alt, alle asjettene,
det er her nede i spisesalen. Bob, hvis du vil spille som en gud,
-bør du spise som en, greit? Følg meg! -Ja.
Han kødder kanskje med toalettpausene,
men jeg må innrømme at jeg liker Rodrigo mer og mer.
Man kan ikke nekte for sjarmen hans.
Så du har forlatt den gamle maestroen allerede.
Cynthia, ikke sant?
-Har du hørt fra ham? -Ja.
Ja, det har jeg.
Går det bra med deg? Akkurat. Det raker meg ikke.
Han arvet fem millioner fra mora si. Så mistet han umiddelbart to...
Jeg har hørt det over hele byen. Alle ryktene om å få tilbake Thomas.
Det må slutte, Edward. Vi vet ikke engang hvor han er.
Kanskje jeg ikke vil at det skal slutte.
Edward, jeg forstår at forandringer er vanskelige.
Ikke snakk til meg som om jeg er et barn, Gloria.
Hvis du vil ha pengene mine, får jeg ha en oppfatning. En høylytt en.
Takk.
Claire, kan du snakke vett til ham?
Ikke se på meg før du kan forklare hvorfor den kvinnen spiller cello her.
Bunny arrangerte musikken. Det var sikkert bare en forglemmelse.
Ja, men Bunny driver ikke med forglemmelser, eller hva?
Så si meg, hvordan er det å jobbe for Rodrigo DeSousa?
Det er utrolig. Det ene øyeblikket lager jeg en merkelig, peruansk te,
og det neste transkriberer jeg en 200 år gammel konsert.
Han er gal, men han er utrolig og poetisk, og...
Og du er åpenbart forelsket i ham.
-Nei. Nei, nei. -Jo, åpenbart.
Nei. Det eneste problemet er at jeg er assistenten hans,
og jeg skulle ønske at jeg spilte obo for ham.
Du er ung. Du har fortsatt tid.
Det vet jeg ikke helt. Jeg er 26. Det finnes ikke en eneste soloist
som ikke hadde en større stilling hos orkesteret innen de var 30.
Jeg er en tikkende bombe.
Bare ett siste spørsmål, maestro. Nevøen min, Jonathan, er avgangselev
-ved Oberlin Conservatory, og... -Bra.
Du er helten hans. Har du noen råd til ham?
Ja, mitt råd er at han burde lese mye,
reise vidt omkring, og aldri, uansett omstendigheter,
burde han tatovere navnet til kjæresten sin på rumpa.
Greit, jeg må gå. Jeg er lei for det. Jeg må gå.
Vi har 10 000 dollar. Hvem vil gi meg 15 000 dollar?
Femten, femten tusen. Femten...
Folkens, 15 000 er et stakkarslig beløp for æren av
å slå på triangelet i de henrivende siste øyeblikkene i Mahlers Symfoni Nr. 5.
Patrick, jeg vet at du har pengene, jeg snakket nylig med agenten din.
Fant du den vesle engelen din med lingult hår?
Nei. Hun unnviker meg dessverre.
Kanskje det er en metafor.
Jeg må av og til undre meg. Samler vi inn penger for å lage musikk,
eller lager vi musikk for å samle inn penger?
Vi er som slangen som spiser sin egen hale.
Så hører du en ung jente spille så nydelig på fløyten sin.
Og da gir alt mening, ikke sant?
Og solgt til Patrick Donten for 30 000 dollar!
Hva blir det neste?
Hva med en fiolinkonsert fra vår egen maestro?
Det står ikke på listen min, Edward. Oppfør deg.
Nei, jeg mener alvor, Gloria. Jeg skriver en sjekk på 200 000
hvis Rodrigo DeSousa vil spille fiolin for oss her i kveld.
Maestroen spiller ikke lenger fiolin foran folk. Alle vet det.
Nei, men... Takk, Gloria, men jeg...
Jeg er merkelig nok inspirert til å gjøre et unntak i kveld.
Mr. Biben er jo en god venn av Thomas Pembridge.
Og bare av den grunn, og for an donasjon på 300 000 dollar,
hvordan kan jeg si nei?
Du har en avtale.
Hvem har en fiolin? Kom med fiolinen.
Ja.
-Slå ham i senk, maestro. -Ja, gracias, Bob.
Så, Mr. Biben, hva vil du høre?
Kanskje en beskjeden sang fra hjemlandet mitt?
Eller er det for utenlandsk for deg?
Nei, det får du bestemme.
Men jeg har forstått det slik at du av og til sliter
med å velge hva du skal spille.
Det var morsomt. Ja, fordi jeg...
Vi er som to skoleunger som slåss på lekeplassen
full av neandertalere, og...
Jeg vet hva jeg skal spille.
Det var morsomt, men...
...jeg ville ikke kalt den vesle visa en passende avkastning for investeringen.
Men jeg har akkurat begynt, Edward. Som dere vet, er dette en enkel melodi,
men en av våre største komponister skapte magi av denne.
Som en beundrer av klassisk musikk vet du nok hvem som komponerte den.
Greit.
For 300 000 dollar, som jeg skal donere,
kan du fortelle meg hvem som komponerte denne variasjonen av denne lille...
Hva kalte du det? "Visa"?
Så si meg, Edward,
for 300 000 dollar, hvem komponerte den?
-Jeg er redd jeg ikke aner det. -Vil du ringe en venn?
Det var ingen annen enn Wolfgang Amadeus...
-Mozart. -Mozart.
Tusen takk for de 300...
Ikke vær redd! Det er bare barna som hygger seg.
Gi deg. Ikke begynn. Hvor mange ganger må jeg si det?
Jeg er ikke din dyrebare Elizabeth. Det var hyggelig å snakke med deg.
Nei, du heter Lizzie nå.
Som gjerne blir brukt som kortformen av Elizabeth.
Jeg elsker grisepratet ditt.
Jeg skjønner. Du var alltid en frik.
De fleste av de andre ungene taklet det ikke,
som sikkert bare fikk deg til å ville være mer annerledes.
Så i tillegg til å være kjedelig, er du en Sigmund Freud i Dockers nå?
Husker du halloween i åttende klasse?
Festen hos Tommy Kline?
Alle var utkledd som Harry Potter eller Frodo eller...
Hvis du var skikkelig teit, tror jeg du kunne komme som en mobil.
-Ja, men ikke du, Elizabeth. -Jeg ville faktisk til baren.
Nei, du kom som Billie Holliday.
Jeg visste ikke engang hvem det var.
Du hadde på den vintage-kjolen med den hvite gardeniaen i håret,
og helt ute av det blå, så... Så begynte du å synge.
Den sangen, den var... Jøss.
You Go To My Head.
Og alt bare... stoppet opp.
Uansett, jeg glemte det aldri.
Det var alt jeg ville si.
Du, vent litt.
-Vil du fylle dette for meg? -Greit.
Greit. Hva i helvete venter du på?
-Nei, nei. -Gi meg nøklene.
Kall det driksen vår.
Bob, jeg vil nødig innrømme det, men jeg liker stilen din.
-Hallo. -Han elsker denne kaken.
Alice, jeg heter Rodrigo.
Mora mi viste meg en video av deg på YouTube, men du har klippet deg.
Ja. Det var for mange som likte det.
For en merkelig grunn. De fleste vil bli likt.
Ja, men ikke nødvendigvis for håret.
Jeg hørte at du spilte, Alice.
Du spiller så vakkert. Med så mye kraft, så mye...
Jeg har så mange spørsmål jeg vil stille deg.
Greit, men kan vi bli her?
Ja. Hvis det er greit for ham.
Så si meg, Alice, hvem er favorittkomponisten din?
Jeg liker Debussy og Chopin.
Og Katy Perry, men læreren min lar meg ikke spille sangene hennes.
Det forstår jeg. Jeg ville spille en sang som het
Walking On The Moon av bandet The Police,
men foreldrene mine likte ikke The Police, og det var bare...
Det har ikke noe å si.
Ingenting har noe å si når man liker musikk, ikke sant?
Men når du er talentfull, og det er du,
må du ofre alt for musikkens skyld.
Det forventes at du ofrer alt for musikkens skyld.
Er du villig til å gjøre det, Alice?
Beklager, jeg mente ikke å skremme deg. Beklager.
Hva føler du når du spiller?
Når jeg spiller foran læreren min,
tenker jeg for det meste på at jeg ikke vil gjøre noen feil.
Men når jeg er hjemme og spiller alene, tenker jeg egentlig ikke.
Og når jeg er ferdig, er det som å våkne fra en drøm.
Ja. Jeg forstår det.
Hvorfor er du trist?
Alice, det er langt forbi leggetid. Vi må virkelig gå.
Du har en nydelig og talentfull datter.
Takk.
Hvis jeg kan være til hjelp, ta kontakt. Greit?
Alice.
Vesle engel, jeg er ikke trist i det hele tatt.
Kom nå.
Ville du alltid spille obo?
Da jeg var fem, var vi på juleforestillingen,
og det var en jente som spilte obo,
og jeg snudde meg til mamma og sa: "Mamma,
"jeg vil ha en av de svarte stavene."
Og hun ignorerte meg.
Og tre uker senere vekte jeg henne midt på natta,
og jeg sa: "Mamma, hvor er den svarte staven min?"
Og hun kjøpte en til meg, og det var det.
Ja. Du oppdaget noe om deg selv, noe dypt.
Slik et mattegeni eller sjakkgeni gjør det, bare visste du det.
Eller kanskje jeg bare likte hvordan den så ut.
Nei. Det er mer enn som så.
Ja. Du har rett.
Innen jeg var åtte, øvde jeg fem timer om dagen.
Jeg gjorde ingenting annet.
Jeg var et lite romvesen som bodde på en annen planet enn normale barn.
Jeg hadde oboen min og musikken, og den var alltid i tankene mine.
Og etter hvert fant jeg de andre romvesenene.
Det gjorde det verdt det.
Nå prøver du å komme om bord på moderskipet.
Ja, symfonihallen.
Beklager hvis dette er tidenes kjedeligste samtale.
Den er det motsatte av kjedelig. Tuller du?
Seriøst?
Ja. Du forteller meg historien om hvordan du skapte deg selv.
Det er det viktigste i verden.
Alle vil gjøre det, og ikke mange kan. Folk flest er ikke modige nok.
Hvorfor er du så lett å snakke med?
Du tar feil. Du er lett å lytte til.
Overraskende at du ikke innså det.
Kan du gjøre meg en tjeneste?
Ja, selvsagt.
Lær meg å spille.
-Obo? -Ja, obo. Jeg vil spille.
Bare én sang. En vakker sang. Vær så snill?
Ja, selvsagt.
Greit.
-God morgen, maestro. -God morgen!
-Hvordan går det? -Jeg spiller et nydelig spill
-med mine nydelige, nye venner. -Bra.
Se på dette.
Lykke. Greit, vámonos.
Maestro!
Gikk det bra?
Fullførte du oppdraget ditt, Hailey?
Ja, maestro. Jeg utforsket og gjorde meg erfaringer.
Og jeg fant kanskje litt inspirasjon også.
Hailey, det er så kult.
Da var det verdt det.
Hailey. et verdt det.