Моцарт у джунглях
Обожнюю Лос-Анджелес.
О так, маестро, я теж.
Однак сумую за домом.
За домом у Нью-Йорку чи Мехіко?
За обома.
Сумую за своїм оркестром.
Цей кращий.
Так, вони здібні, але мій ще стане кращим.
- Так, стане кращим. - Мабуть.
А може, ти ніколи їх до того не доведеш.
Може, ніколи до того не дійдеш.
Може, ти шахрай.
Не зараз, маестро, не зараз. Не зараз.
Маленький голодранець із Мексики у великому місті.
Мале нестерпне дитя!
Хоча, знаєш, ти вже не дуже й дитя.
Ага.
Може, ти просто нестерпний!
Перестаньте, Вольфгангу, перестаньте!
Пробачте, маестро.
Я сьогодні не поснідав.
В. А. МОЦАРТ
Родріґо на сцені через дві хвилини.
Добре. Зрозуміло.
Так, негіднику, який рахунок?
Сім-один.
Так.
Добре, йдемо.
То що, плітки правдиві?
Які плітки? Так їх багато,
що я не знаю, про які ти.
Що коли філармонія почне страйкувати,
ти вернешся, не як запрошений диригент.
- Хто таке каже? - Усі про це говорять.
- Справді? - Так, усі.
Ні, ми не страйкуватимемо. Не будемо.
Заспокойся. Тобі ще диригувати.
Одна справа — диригувати Моцарта.
А інша — трудові переговори.
Так, я знаю.
Ти мусиш приїхати сюди. Врятуй нас, будь ласка.
Ми ненавидимо нашого диригента.
Справді?
Родріґо на сцену.
Так, перший, готовий.
- Розважайся. - Дякую.
Вітаю, маестро.
Займайте позиції.
Не твій день, Бобе.
Гейлі, ти в грі.
Давай, Гейлі, починаємо!
Страйк!
Чекайте. Це в нас хто?
Гейлі Ратледж. Гобоїстка.
Не бачу її в офіційному переліку.
- Я запасна. - Тож ти не можеш грати.
Вона може брати участь лише на тижні, коли грає.
Зараз вона не грає, лиш допомагає маестро.
Ти на чиєму боці?
На боці правил. Вибач, Гейлі.
Зможеш через три тижні, коли Малера гратимемо.
Бери м'яч. Я знову в грі.
Маестро праворуч.
Схоже, що татко вдома. Ви влипли.
- Ні, він не такий. - Бляха.
Вітаю, маестро.
Привіт, Гейлі.
Як там Лос-Анджелеський оркестр?
Неймовірно. Чудово.
- Вони кращі за нас. - Справді?
Набагато. Та то таке.
І ми такі будемо.
- Ти як, усе добре? - Ага.
- Воррен Бойд. - Маестро.
- Що там? - Ми сумували.
- Боб зі спілки. - Маестро.
- Гаразд. - Привіт.
- Креґдейл. - Привіт.
- Усе в нормі? - Ага.
Граєте, ага.
Так.
Чув, що маестро Пембридж не був
певен щодо спортивних заходів, правда?
Так, маестро. Але це дуже короткий софтбольний сезон,
і всі ми дуже обережні.
Нам ще кілька перемог, щоб дійти до плей-офів.
- Справді? - Так.
Думаєте, маємо шанси?
Якщо матимемо доброго пітчера.
Ей.
Вам треба пітчера?
Третій страйк! Аут!
Нумо, маестро.
Ану вибий його!
Нарешті якийсь рух!
Так!
Отак!
Ура!
То що ви там? Мене звати Алекс.
Я Стрілець
і деколи мене прориває на спонтанні танці.
Спортивні танці.
Танець опудала.
Майкл Джексон.
Сучасні танці.
Тож, сподіваюся, я гідний «Денс-хаузу».
Чорт, я забула на запис натиснути.
Що, справді?
Жартую.
Не виберуть — будуть дурні.
Дякую.
Класні рухи, хлопче. Маєш шанс!
- Дякую, Стене. - Дякую.
Заради бога!
Ранку, Людвігу, Вольфгангу. Вітаю!
Густаве, як ся маєш, друже?
Шоппі! І тобі доброго ранку!
І тобі, Томе! Сер Томас Пембридж.
Добре звучить.
Посади вже свою дупу.
Почни творити, ти, нахабо.
Валторна.
Я в ударі.
Офігезно.
- Алло? - Гейлі, це пані Кук.
У Тома воші. Вони весь третій клас викосили.
Завтра уроку не буде.
Ага. Коли то сталося?
До наступного тижня, па.
Я не в настрої для сексу. І мені треба займатися.
Ну, я просто намагався бути лагідним, але нехай.
І ще в мене, певно, воші, тому це на краще.
Воші. Це сексі.
НЬЮ-ЙОРКСЬКИЙ СИМФОНІЧНИЙ ОРКЕСТР РОДРІҐО
Привіт! Ти Гейлі, асистентка Родріґо, так?
Так мене звуть.
Я Сарабелла. Глорія Віндзор сказала мені прийти,
щоб ти мене навчила працювати з Родріґо.
Гаразд, добре.
Що ж, почнемо з мате.
Власне, я зробила свій перший мате для маестро
ось тут, у цій кімнаті.
«Гаразд, Гейлі, спочатку ти сьорбаєш мате...
А потім ти... О, орел».
Бо він записував це для мене.
Менше з тим. Як ти тут опинилася?
Ну, мій тато знає Глорію. Мене звати Сарабелла Вестмор.
Бляха. Типу, з «Фонду Вестмора»?
Ви ж нам орган купили.
Ну, то все мій тато. А ти як отримала цю роботу?
Я граю з пристрастю.
Пристрастю?
Ага.
Ти музикантка?
Я співаю й пишу пісні.
Тобі подобається ця?
Чи ця?
Яка тканина краще підкреслює мій колір шкіри?
- Друга... - Друга.
Так твоє волосся виглядає ніби чисте золото.
Що ж, тоді беремо другу.
Дякую.
Глоріє, нам ні до чого протести.
Даси їм те, що хочуть?
Не можу це собі дозволити.
Але ці завіси — можеш.
Завдяки моєму четвертому чоловікові, хай спочиває з миром.
І не знущайся з моїх оновлень. Нам усім треба щось творити.
Я не знущаюсь.
Маестро, якщо справді хочеш допомогти,
не називай наших найщедріших меценатів
«злими кровосісями» в «Нью-Йорк Таймс».
Та ні.
Це було повністю вирвано з контексту.
Бо я сказав:
«Навіть якщо вони злі корпоративні кровосісі,
вони дуже милі».
А що та компанія робить у Нігерії?
А що вони для нас зробили?
Вони пишуть своє ім'я на афішах, от і все.
І дали нам п'ять мільйонів за таку ласку.
Тож, наступне, що ти можеш зробити, —
це використовувати свій вплив на оркестр,
щоб вони серйозно обдумали нашу останню пропозицію.
Ти знаєш, що вони тебе обожнюють.
Це правда. Вони тебе обожнюють.
Ні, Крейґу, ні. Я подобаюсь Лос-Анджелеському оркестру.
Вони добре грають, в унісон, розслаблено, спокійно,
знають одне одного. Вони впевнені.
Може, вони почуваються так,
бо підписали контракт на п'ять років.
Контракти! От бачиш,
ми лише про бюрократію й говоримо!
Бюрократія всюди!
Досить уже!
Якщо не говоритимемо про музику,
то ніколи не станемо кращими.
А тоді поїдемо в Латинську Америку,
і то буде біда,
бо мене депортують з кожної країни,
з Мексики, Колумбії, Аргентини, Болівії,
Парагваю, Чилі, Перу, Венесуели, з...
Де Гейлі? Що відбувається? Що це таке?
Ти хто?
Сарабелла. Ваша нова асистентка?
Це ти мене питаєш?
Чи це відповідь?
Відповідь.
Зрозуміло.
Потримай це секунду.
Сарабелла?
Ти могла би бути добрим сопрано.
- Дякую. - Правда?
Але так не піде.
Досить бюрократії! Ні бюрократії!
Родріґо.
Як твій татко, дорогенька? Десь на яхті зараз?
Мене звільнено?
- Не переживай. - Мене звільнено?
Усе добре.
Татко скоро повернеться, тож цей татко зможе піти працювати.
Усе гаразд. Я не...
Це ж не людська дитина.
Я знаю. Це дитина-робот.
Крістоф думає, що нам варто вправлятися.
Дивно. Але круто.
- Ага. - Отак.
Ти не проти?
Так-так, гаразд. Ти йому подобаєшся.
Його просто треба взнати краще.
- І опісля... - Маестро.
Не звільняй асистенток у перший день.
Гейлі. Поглянь.
О боже, забери це від мене!
Сарабелла мила. Вона багата, але дуже мила.
Вона не була мила. Вона...
Вона не була мила, ні. Ні, геть не була.
Висхідні арпеджіо в її голосі, мінорні, ніби...
Я не можу бути твоєю асистенткою.
Гейлі. Не тікай, Гейлі.
Агов, ні-ні. Ну гаразд. Ось він.
Довірся інстинктам. Усе вийде.
Нікого не слухай. Усі триндітимуть.
Просто роби своє. Ти зможеш.
Гаразд, знайти собі заміну,
коли заміняєш гобоїстку. Добре?
Буде незручно перед оркестром,
вони знають, що я на тебе працюю.
Незручно? Не бачу нічого незручного.
Мусиш знайти нову асистентку до кінця тижня. Усе.
Що все? Нічого не все!
Маестро, це жіноча вбиральня.
І?
Для жінок. Глорія про це казала.
Виходь, маестро!
ЖІНКИ
Так, ти в курсі, що батько тієї дівчинки купив наш орган,
кімнати для репетицій, твою квартиру?
- І вона не робить мате? - Кожен може.
Це мало б тебе образити.
- Що там, Синтіє? - Привіт, маестро.
- Як ти? - Усе в нормі.
Це жіноча вбиральня.
- І? - Вона для жінок.
Колись вона буде для всіх. Колись.
- Привіт. - Здоров.
У нього вже є нова асистентка?
Я над цим працюю.
Не хоче тебе відпускати, га?
Тобто?
Нічого, просто, знаєш…
Таня, що грає на трикутнику, каже усім підряд,
що бачила, як він тебе поцілував на прем'єрі.
Ох, ти так почервоніла.
Ну, ні, він просто був
такий з усіма в той день.
І те сталося два з половиною місяці тому.
І більше не повторювалось, тому...
Ти дуже прогресуєш зі своєю грою.
- Ні, зовсім ні. - Так.
Ти стаєш дуже крутою.
Я чула тебе, тож тобі ні до чого тупі плітки.
Я скажу Тані заткнутися.
Привіт! Ніна Робертсон?
Синтіє? Бобе?
- Привіт. - Вітаю.
- Крутий байк. - Дякую.
Щойно з Піттсбурґа.
Щойно закінчила переговори з НХЛ там, га?
Ми дали власникам ще того прочухана.
Ти граєш на віолончелі, так?
- Так. - Обожнюю віолончель.
Перехоплює подих.
А флейту-піколо?
Ніколи про це не думала.
Ви не проти, якщо я постою з ними на сцені?
Хочеш із кимось познайомитися?
Ага.
Ніна, наша нова юристка.
Це Ді Ді.
- Наш литаврист. - Приємно.
А це Бетті Креґдейл, наша знаменита перша гобоїстка.
Тридцять п'ять років в оркестрі, так?
Так, почала, коли мені було 12.
Сподіваюсь, ви їм покажете.
О так. Вони забувають, хто тут музику створює.
Сподіваюся, не буде як у Міннесоті.
Знаєте, я був у тому оркестрі.
Півтора роки без роботи.
Бо хтось налажав.
У нас так не буде.
- Добре, що ви тут. - Гаразд.
- Маестро тут. - Ранку.
- Чорт. - Доброго ранку.
- Рада познайомитись. - Рада знайомству.
- Агов, владу музикантам! - Еге ж. Побачимось.
Синтіє. З нетерпінням чекаю
спільної роботи над цим.
Повір, ви в хороших руках.
Думаю, так. Дякую.
Слухай,
мусиш мені колись заграти.
Страх як обожнюю Баха.
Я теж страх як обожнюю Баха.
- Привіт, як ви? - Маестро!
Агов, та ви експерт!
- О, дякую! - Ви — наш козир, маестро!
Дякую дуже, Бетті.
Дякую вам.
- Агов, Воррене Бойд. - Маестро.
- Усе гаразд? - Так, цілком.
З ким ви говорили?
Це наша юристка, маестро.
О, юристка. На сцені?
Не дуже доречно, еге ж?
Як тут не погодитись.
Гаразд.
Усім вітання.
Звісно.
Восьма симфонія Шуберта. У сі мінорі. Добре?
І...
Дякую.
Що ж, за роботу, га?
Перепрошую.
Дуже перепрошую.
Ми забули підписати деякі документи на всиновлення, і...
- Крістофе. - Так, без виправдань. Перепрошую.
Знаєте, коли я грав у юнацькому оркестрі,
і ми запізнювались,
Маестро Рівера, ви його знаєте,
щоразу кидався в нас диригентськими паличками.
Ось так. Ось цей наполовину штучний. Оцей.
І я добре навчився ухилятися від них, і, знаєте,
десь після десятьох таких ухилянь,
коли мені було вісім чи дев'ять, він дав мені паличку,
і ось чому я тут.
Через кілька тижнів, коли ми будемо в Мехіко,
то мусимо добре зіграти.
Бо маестро Рівера там буде,
і він у нас палички кидатиме.
А нам цього не треба. Так?
Гаразд, почнімо.
Готові? І...
Едварде? Дуже рада, що ви тут.
Чули, що вони змінили юристів?
Ага.
Кажуть, вона сильна.
Глоріє, ви знаєте мою асистентку Шерон?
Так, ми дуже злі, що ви її виманили.
Шерон, ми вже сумуємо.
Мені треба трохи білків. Знайдеш якісь горіхи?
Трохи сумно проводити цю передконцертну зустріч меценатів
без основних меценатів.
Окрім мене, звісно.
І знаєте, чому так мало меценатів?
Впевнена, ви мені скажете.
Бо вони не в захваті від Че Гевари.
І сумують за нашим колишнім диригентом.
Навіть якщо він одягнений як Г'ю Гефнер.
- Здоров, чоловіче! - Привіт, люба!
- Ви тут? - Так, як ти?
О боже, виглядаєш приголомшливо!
- Дякую. - Шерон,
мучишся з нами цього вечора, еге ж?
Радий бачити.
- Едуардо! - Маестро!
Як я казав раніше, у вас уже є чудовий диригент.
Вони смажені?
Так, знаю, ваш брателло,
але питання в тому, чи ви його брателло?
Та ну, Томасе,
найкращим концертом року був той, до якого долучилися ви.
Це цілковита правда, але... Та ну їх. Ви ж знаєте пресу.
Слухай, я зараз пишу музику. Це моя робота.
І я в ударі!
Ну, гаразд. Готові до Шуберта?
Овва, оце так ентузіазм.
Дайте їм трохи кисню чи що.
Спробуємо ще раз. Готові до Шуберта?
Томасе.
Ви мугикаєте.
Перепрошую, вибачте.
Знаєш, я в захваті від процесу створення.
Хоча, божечки, з таким декольте
дуже важко зосередитись на чомусь, ти, хитрунко.
Ну, як вам?
- Сьогоднішній виступ? - Так.
Ну, глядачам дико зайшло.
- Глядачам. - Так, глядачам.
- Оркестрові бракує єдності. - Знаю.
Вони трохи скотилися з часів Бенджаміна Бріттена.
Дивись, це звична справа. Два кроки вперед, один назад.
Ця історія зі страйком їх відволікає.
Вона мене відволікає.
Ти мусиш бути суворим татком.
- Суворим татком? - Ага.
О боже, так. Подумай про великих диригентів минулого,
це ж залізна рука.
Як-от Тосканіні, він був, ну...
- Так. - Мудло ще те.
Фон Караян, мабуть, занадто строгий.
Мегастрогий.
Солті теж хороший приклад. Дуже суворий, працьовитий, завжди з батогом.
Тобі не треба, щоб тебе любили. Треба, що тебе поважали.
Це важливо.
- Будьмо. - Так.
Ага.
Ти б не був проти
глянути на мою симфонію?
Маестро.
Не хочу себе вихваляти,
але думаю, що вона до біса геніальна.
- Звісно, маестро. - Дякую.
Гейлі!
Зараз третя ночі.
Справді?
Ти хотів поговорити?
Ага.
Я хотів спитати тебе.
І я хочу, щоб ти була чесною.
Ну, ти завжди чесна зі мною.
Що всі з оркестру про мене думають?
Що ти божевільний.
Це правда. Так, це правда.
Але вони вірять у тебе.
І часом думають, що люблять тебе.
А ти часом думаєш, що любиш їх?
Часом? Постійно.
Але я диригент і мушу триматися осторонь.
Маестро Рівера часто цитував Кеведо і казав:
«El mayor despeñaderoes la confianza».
Що це означає?
Що найвища скеля, з якої можна впасти, — це довіра.
Чим ми ближчі й краще знаємось,
тим легше когось не поважати.
Це не факт.
Ні, думаю, що це правда, Гейлі.
Це дуже правдиво. Так.
Що ж, Гейлі, уже пізно. Чого не спиш?
Треба за роботу братися.
Мушу знайти спосіб зробити цей оркестр кращим,
бо, їй-богу, зараз він просто жахливий.
А ти мусиш знайти людину, яка робитиме мате.
Гаразд? Бо тобі треба вправлятися.
Добре?
Так.
Творці й творіння мусять уміти літати.
Я — творіння, га?
Бувай, добраніч.