Mozart în Junglă
Nu văd nimic. Cât e ceasul?
- Ce-i asta? - Încheietura mea.
- Gata! - Gura! Vin! Jos!
Îmi dau seama că nu am fost în apartamentul tău până acum.
I-am dat bacșiș în altă monedă...
Surpriză!
- Bine ai revenit. - La tine acasă!
Te previn. Miros groaznic.
Doamne, chiar așa e!
- E un apartament grozav. - Toți locuiesc aici.
- Mă bucur să te văd. - Sunt Bradford.
- Ea e Sherisa.
Ce mai faci?
Visez la dușul ăsta de șase săptămâni.
Da. Am adus multe instrumente înapoi.
De când te dai cu parfum?
De la Kuala Lumpur.
Lui Bradford îi place. Ți-am luat și ție unul.
- Poate o să-i placă lui Alex. - Adică Rodrigo?
Ascultă. Mai că am căzut într-un vulcan activ de două ori.
Am mâncat meduze de trei ori pe zi, în fiecare zi.
Cea mai mare învățătură trasă e că nu avem timp pentru prostiile astea.
O să-mi spui ce se petrece
sau îți spun eu?
- Spune-mi tu. - Bine.
Unu. Găsește-i altă asistentă lui Rodrigo.
Încerc, dar refuză tot.
El sau tu?
Doi. Trebuie să-ți dai seama ce faci cu Alex.
Dar e un băiat așa bun!
Și tata e un băiat bun. De fapt, e un nenorocit.
- Trei... - Ce gust au meduzele?
Sunt gumoase.
Trei. Nu-mi amintesc ce era la trei.
Ce mă bucur că ești acasă!
Ăsta e odorul meu.
- Ce tare! - Atinge-l cât de ușor poți.
Nimic nu sună ca prepuțul de rinocer.
- Pe bune? - Glumesc!
Dar e un fel de piele de pe un cadavru.
Nici nu știi cum am trecut cu ea de vamă.
Nu știu dacă ai auzit, dar...
Elizabeth mi-a zis să mă mut cu voi.
Tare! Hailey îmi ține periuța de dinți aici.
Deci, ești norocos.
Ce periuță folosești?
Ce...
- Una normală. - Ia una electrică, da?
E altă mâncare de pește.
Ia și aparat de duș bucal,
dacă vrei să-ți surprinzi gura.
Scuză-mă. Încearcă să o apuci de jos.
Ridic-o așa, fiindcă nu rezistă dacă o ții de corn.
Vreau să spun
că poți alege ce vrei să vezi.
Depinde de tine.
Acum... tu ce vezi?
Îl văd pe Mike stânjenindu-i pe oaspeții noștri.
Eu văd un bărbat misterios cu mult potențial,
care respiră muzică în fiecare zi.
Spectacolul de aseară n-a fost rău.
Dar n-a fost nici bun.
- Înțelegeți? - Da.
Mergem în ambele direcții.
Nu poți ajunge pe lună așa.
Gata cu distragerile.
Nu aici.
Mă aștept ca voi toți
să vă lăsați problemele în cabinele de probă,
cu blugii,
și să veniți aici de parcă ar fi ultimul concert.
Data viitoare când vin aici
și văd un avocat care se învârte pe scenă...
Repetițiile sunt anulate.
Pur și simplu.
Data viitoare când vin aici și urc pe podium,
și trebuie să aștept
ca să terminați cu vorba...
Repetițiile sunt anulate.
Data viitoare când sună un telefon în timpul repetiției...
Vreau să răspundeți și să spuneți:
„Alo, da? Eu sunt. Știi ceva,
sunt la spectacol și-mi strâng lucrurile,
că plec din orchestră,
fiindcă nu mai sunt membru,
nu sunt binevenit, fiindcă repetiția s-a anulat.”
Și cu softballul... Asta e, ajunge!
Gata cu softballul.
- Ce? - S-a terminat sezonul. Gata.
Să începem.
Maestre, am nevoie să mă ajuți la ceva important.
Ce anume, Gloria?
Am vorbit cu stimabilul finanțator
care ne-a oferit cu generozitate apartamentul tău
și pe a cărui fiică ai dat-o afară.
Amenință să te evacueze.
- De ce? - Tu să-mi spui.
Nu.
Gloria, mi s-a spus să mă fac comod.
Te-am văzut pe tine și pe ea și te ador pe tine.
Ești pe o pojghiță subțire de gheață și îți sugerez
să pleci până nu crapă și cădem amândoi.
Gheața mi se pare dură.
Acum, nu te aud, fiindcă încerc să îl ascult
pe Igor Fyodorovich Stravinsky.
Care, apropo, sigur adora să patineze.
Rușii, nu? Pavel!
Dră Windsor, e vreo problemă cu podeaua?
Nu. E perfectă, Pavel.
Mulțumesc.
- Ei bine? - Ei bine, ce?
Winslow, mi-ar plăcea să aud părerea ta, pentru numele Domnului!
E în lucru. Ce vrei să-ți zic?
Muncesc la nenorocirea asta de zeci de ani.
„E în lucru”?
În lucru. Asta e o veste bună.
Te invidiez. E toată a ta.
Nimeni n-a văzut-o, n-a auzit-o. E simfonia ta privată.
- Te poți juca cu ea. - Pe naiba! Nu pricepi.
Ce nu pricep?
- Am făcut aranjamente. - Ce fel de aranjamente?
Se va cânta în premieră în Belarus peste două luni.
Felicitări! Asta e o veste groaznică.
Dar o poți anula. Spune că ești răcit.
Nu fi ridicol. E peste două luni.
- „Răcit.” - E o derivație.
Poftim? Derivație?
Tocmai ai spus că are potențial!
Da, dar...
Sună familiar?
Ar trebui. Eu am scris prostia.
Nu mi-am dat seama
că Gustav Mahler are un cuibușor de burlac la New York.
Și ăsta.
E Debussy.
Asta se întâmplă cu toți dirijorii.
Ți-ai dat viața
interpretării celei mai frumoase muzici din lume.
E normal ca ce intră să și iasă.
Bine, ajunge. Haide!
Valea! Haide!
- Haide! - Mă gâdil! Mă învinețesc repede!
Ia-ți lucrurile, hai.
Afară, hai!
Mă doare să te dau afară din casa mea, dar trebuie.
Ești un pianist genial.
Dar ești bătrân și negativist.
Și urechile tale parcă ar fi două peșteri de lilieci.
Fă-mi o favoare.
Puneți mănuși de cauciuc și bagă-ți mâna în fund!
STAGIATURA DE TOAMNĂ ÎL PREZINTĂ PE RODRIGO
Deci, unde e?
Dl Biben voia să vină,
dar nu a putut scăpa de o ședință la Moscova.
Mi-a cerut să îl reprezint. Își cere scuze.
„Îmi cer scuze.”
E foarte neobișnuit, dar îl știu pe Biben, deci nu mă surprinde.
Încep?
„Gloria, îmi cer scuze că nu sunt aici. Arăți bine, apropo.”
De unde știe asta?
Simțind că o să întrebi asta, spune:
„Fiindcă mereu arăți grozav.”
Să trecem la afaceri.
„Sunt un finanțator
și susținător devotat al orchestrei.”
„Totuși, eu și colegii mei din consiliu
vom întârzia cu banii până în trimestrul viitor.”
Asta o să ne dea peste cap lichiditățile.
Biben, vicleanule!
Și rapoartele de la consiliu vor arăta că nu avem resurse.
Ne va ajuta la negocieri.
Foarte isteț.
- Hailey! - Bună!
- Voiai să mă vezi? - Da, intră.
Edward... Adică Sharon tocmai pleca.
Am intrat în bucluc?
Nu. Din contră.
- Eu sunt? - Da. Nu e fantastic?
Încercăm să ne conectăm cu publicul tânăr.
Pentru ei, orchestra e doar păr albastru și sirop de tuse.
- Pricepe. - Și naftalină.
Publicul țintă moare după asta.
Chiar și eu aș pune o poză pe Insta.
Am zis bine?
Hailey, am vrea să folosim imaginea asta în campanie.
Cu permisiunea ta, normal.
- Pisica? - Ce?
- Pisica?
- Poftim? - Ți-a mâncat pisica limba?
Nu, dar eu sunt doar suplinitoare, deci nu...
Dar faci parte din echipă.
Bine.
Duc asta la birou
și le spun că pot să îl printeze.
- Super. - Mai e ceva.
Mi-ar plăcea să vii la gala tinerilor donatori
mâine seară. O să te distrezi.
Vreau să fie cineva cu sânge proaspăt acolo, cu noi.
Mulțumesc mult!
Dar am planuri mâine seară.
Le pot anula.
Aș aprecia mult.
Hailey Rutledge, bine ai venit în echipă!
ÎNAINTAREA DIVORȚULUI
CĂTRE PÂRÂTUL SUS-NUMIT: SUNTEȚI CONVOCAT
Maestre!
Hailey! Mersi mult.
- Cu plăcere. - Nu mă pot... trezi.
- Divorțul ăsta, știi? - Da.
Ai atâta treabă de făcut.
Ți-am găsit un asistent bun.
Da?
Ce bine! Excelent!
Ținem interviul după turneu.
Aș vrea să facem asta acum.
Nu-mi prinde bine schimbarea acum.
Mie da.
Bine. Când începe?
Poate să înceapă imediat.
Fiindcă e aici. Mike.
Maestre, e o onoare.
Ce?
Sunt Michael. Mike.
- Mike? - Mike.
Mike?
Cred că o să se potrivească perfect.
Nu, blugii mei mi se potrivesc perfect.
De ce crezi că o poți înlocui pe Hailey Rutledge?
Hailey mi-a explicat totul în amănunt.
Am încredere în mine și...
Înțeleg.
Știi, Hailey a avut mereu grijă de mine?
Mi-a ținut viața pe linia de plutire.
Găsește o partitură veche pe care eu n-am găsit-o
sau îmi explică o glumă pe care nu o înțeleg bine.
Spune-mi, Michel,
poți să faci un mate pe jumătate la fel de bun ca ăsta?
Așa e, maestre. Nimeni nu o poate înlocui.
Dar, dacă are vreo importanță, pe ăsta eu l-am făcut.
Deci, Einojuhani Rautavaara
și Jean Sibelius sunt născuți în aceeași țară?
Finlanda.
A fost ușor.
Bine.
Toscanini, înainte să devină dirijor,
la ce instrument cânta?
- Violoncel. - I-ai spus?
- Nu. - Nu. Ești sigură?
- Sunt sigură. - Da.
Ce compozitor a ajuns la mănăstire după ce Papa
i-a interzis să se căsătorească?
Hailey.
- Impresionant. - Mersi.
Dacă nu mai trebuie nimic, eu plec.
Da, Hailey, cred că nu mai trebuie nimic.
Dar vreau să-ți mulțumesc.
Mulțumesc!
- Pa, Mike! - Pa, Hailey!
Michel.
- Îmi pare rău de Christophe. - Ce crezi...
- Jenant. - că i-a intrat în fund?
Nu așa se vorbește despre maestru.
Gata cu softballul? Ce naiba e asta?
- Ești bine? - Da.
Notează tot.
Ușor! Hailey nu-i spion.
Eu i-am cerut ajutorul.
Nu mai lucrez pentru maestru.
Comandați?
Da. Două mari cu brânză, unul vegetarian.
Sunt alergic la ardei.
Eu vreau niște ardei.
- Un ardei mic. - Nu, unul mare.
Gata, toată lumea. Începem ședința.
Managerii au răspuns.
Ne-au respins cererile și vor să scadă salariile.
Am cerut prea mult. Nu mă surprinde.
Cum de spun că nu-s bani
dacă am cântat cu casa închisă de când cu Rodrigo?
Cică scad abonamentele.
Ne pleacă publicul.
Să ne mulțumim cu ce mai avem.
Și eu credeam că hocheiștii sunt niște pămpălăi.
Nu suntem pămpălăi.
V-au scuipat în față și voi îi ascultați.
E o negociere,
și cred că putem discuta cu Gloria.
Dacă nu poți? Dacă nu ea controlează asta?
Sunt șapte membri în consiliu.
Trei au fost aduși de Edward Biben.
Poți lucra cu el?
Trăiește din distrugerea companiilor.
Și tu crezi că-i pasă de ipoteca ta, Warren?
De sănătate, Dee Dee?
Vă zic eu de ce îi pasă lui.
De imaginea lui.
Vă recomand să găsiți mizerii și să vorbiți cu presa.
Suntem orchestra filarmonică New York. Rămânem demni.
Poate rămâneți demni,
dar n-o să rămâneți și cu planul de pensionare.
Nimeni nu vrea o grevă.
Nimeni nu vrea să-l calce camionul, dar asta o să pățiți.
Nina, putem vorbi între patru ochi?
Sigur.
Ascultă, apreciez
că vii aici atât de încrezătoare.
Dar nu vrem să îndepărtăm muzicienii
- ...care sunt mai pașnici. - Absolut.
Lucrez pentru tine și pentru ei.
Dar vă ofer experiența mea.
Bine. Mulțumim.
Dacă pot să spun ceva...
Nu știu dacă e violoncelul sau pomeții sau altceva,
dar cred că ești
una dintre cele mai sexy femei
și nu prea pot să mă concentrez.
Uite ce...
Doamne, roșești?
Poți să fii și mai bună? Ce foame mi s-a făcut!
Vă distrați? Sper că da.
Dacă nu, puteți minți.
Nu-mi deschid ușile prea des.
Dar seara tinerilor finanțatori e specială pentru mine.
Peste zece ani,
orchestra filarmonică New York împlinește 150 de ani,
la fel ca mulți abonați de-ai noștri.
Uitați-vă în jur, vă rog.
Toți aveți ceva în comun.
Ghiciți ce? În afară de bani.
Iubiți muzica.
Muzica are nevoie de voi, tineri finanțatori,
pentru a avea un viitor trainic.
Să ne imaginăm cum ar arăta acest viitor.
Haideți.
Avem o surpriză.
O nouă clădire. Modernă, cu acustică perfectă.
Un mesaj pentru lumea muzicii clasice,
care spune că filarmonica New York e viitorul.
Iar acum, omul care ne va duce acolo,
maestrul Rodrigo DeSousa!
Mulțumesc, Gloria.
Mulțumesc mult!
Îmi place. E drăguț, Gloria. O să fie nemaipomenit!
Vreau să vă spun ceva serios acum.
Ca să fac asta,
trebuie să nu vorbesc în engleză.
Sunt departe de casă.
Sunt singur uneori.
Familia mea nu e aici.
E greu să-mi fac prieteni.
Dar uneori, când ridic bagheta,
și fac muzică împreună cu prietenii mei muzicieni,
pentru o clipă, cred că poate am o familie.
Într-o zi, ar putea fi acasă.
Poate.
Doar timpul va decide.
Destul. Mulțumesc. Gracias.
Mulțumesc mult! Sper că a priceput cineva.
Vorbești spaniolă?
Nu chiar. Dar cred că am înțeles sentimentul.
La fel și eu.
- Me llamo Erik Winkelstrauss. - Hailey Rutledge.
A trebuit să...
Văd că v-ați cunoscut.
Hailey e o oboistă talentată, cântă superb.
Erik e un finanțator generos care cântă superb la bursă.
- Îmi cer scuze. - Bine.
Pare epuizant.
Tipul ăla vrea să-ți atragă atenția?
- Scuză-mă. - Da.
Nu știam că o să fii aici.
- Bine. - Arăți bine.
În mesajul tău, ai spus că fructele de mare sunt bune,
dar asta are coriandru și avocado.
Cred că finanțatorii se simt futuriști.
- Nu? - Da.
Vreau să o cunoști pe Barbara Silverman.
I-am cunoscut pe toți.
Gloria, clădirea arată nașpa. Trebuia să-ți spun.
Îi zic arhitectului.
Fă-o. Încă ceva.
Frumusețea viitorului
e că nu știm cum o să fie.
Mă duc să vorbesc cu el. Noapte bună!
Noapte bună, Gloria!
De ce nu mai vorbim, Chao?
Nici măcar un „bună”.
Nimic, Chao. Asta e.
Maestre, îți fac cinste.
De la barul deschis.
Dar nu ca asistenta ta. Ca prietenă.
Ca suplinitoare la oboi.
Nu, Hailey. Nu suntem la Acapulco.
Bine.
Unii trebuie să mai și repete, alții nu.
Cred că e ocupat.
Îmi pare rău că a durat atât,
dar cred că o să-ți placă ce am ales.
Nu mi-e foame, Michel.
Să mergem. Ia-mi fularul.
- Bine. - Bine.
Mereu pedalezi așa repede?
Dacă te pierd, zi-mi unde ne vedem.
Cum te cheamă?
Îți spun mai târziu.
Poți să-ți spun ceva, din iubire și respect?
Da.
Ești o femeie, măi!
Ce?
Adică, ești la fel, dar ești mai bună.
Vreau să fiu ca tine când mă fac mare.
- Cum merge cu Bradford? - E mișto!
- Lizzie. - Hailey.
- Lizzie! - Ce-i?
Ce vrei să spun? Ne citeam povești unul altuia
cât așteptam să se repare trenul.
Mi s-a făcut rău în fața lui și nu i-a păsat. Mă place.
Îmi pare rău pentru dezastru.
- Ce dezastru? - Ăsta!
- Tu ai făcut-o. - Termină!
Bine.
- Dă-o jos! - Da!
Bine.
Rodrigo...
Subtitrarea: Cristina Botîlcă
Redactor Anca Tach na Botîlcă