Mozart v džungli
Bravo!
Vidím, že jsi zapracoval na molto sul ponticello.
A já vidím, že jsi zapracoval na svých muffinech.
Warrene, hrál jsi ještě líbezněji,
než co jsem tě viděl posledně.
Děkuju. Hodně jsem piloval smyčcovou techniku.
Je to vidět. A Dee Dee,
hraješ jako vousaté tsunami.
Mám v sobě spoustu nevybitého vzteku.
Bobe, jak se udržuješ v kondici? Vypadáš senzačně.
Sto zkracovaček denně.
Tak se to dělá.
Nechci, aby jim to stouplo do hlavy.
Omlouvám se, maestro.
Pánové, beru zpět všechno, co jsem řekl.
Ale snad ti smím říct,
že tvůj výkon byl skvostný.
Děkuju, Andrew. Díky.
Jsem potěšen, že dodáváš
nový vítr do plachet téhle staré loďky.
-Víš, jak to je... -Vím.
Když jsem odmítl Helsinki...
Vynikající představení, vážení.
-Maestro. -Micheli, co...
-Vaše oblíbené. -Co? Ne.
Nevím, co to děláš, Micheli.
-Nemám rád sušenky. -Vypadají lahodně.
Mohu?
-Prosím. -Já...
Snad moc nevychladly...
-Výborné. -Jo?
-Nevíš, o co přicházíš. -Možná. Ale to nevadí.
Půjdu teď dělat pilatos.
Však víš, abych se uklidnil.
Zatím, Andrew. Mockrát děkuju. Ciao. Papa.
-Proč pilatos? -Nejsem...
-Zdravím. -Nazdárek.
-Jste Hailey Rutledgeová, že? -Jo.
-Jsem Andrew Walsh. -Já vím.
Mám pirátskou kopii toho,
jak hrajete Bachovy suity pro violoncello v Drážďanech.
Ano, ten koncert si pamatuju.
A východní Němce s jejich fetišem na urtext.
-Jo. -Myslíte,
že bych si to mohl poslechnout?
Jo. Najdu nějaký způsob, jak vám to poslat.
-Ahoj. -Čau.
To se vsadím.
-Cynth. -Andrewe.
Tak rád tě vidím. Vypadáš senzačně.
Propána, podívej se na sebe.
Dlouho jsme se neviděli. Tři roky?
Myslím, že jsem tě viděla loni v listopadu.
Každopádně je bezvadné si s tebou konečně znovu zahrát.
Právě jsem se představoval tady Hailey.
Ukázalo se, že na plakátu venku je její fotka.
Zřejmě je novou tváří Newyorské filharmonie.
Ne, to udělali proto,
aby nemuseli platit fotku.
Jsou pěkně mazaní. Hezká dívka, která miluje Bacha.
Ti vědí, co dělají.
Oddělení styku s veřejností ví, jak udělat hudbu sexy.
Nevím, jestli by to podali takhle.
Možná budu příliš smělý,
ale nechtěla by mě některá z vás doprovodit na hru Langa Langa?
-Cyn, kvůli starým dobrým časům? -Nemůžu.
Dobře. Hailey, kvůli novým dobrým časům?
Zní to úžasně, ale...
Poslyšte, mám setkání se zoufalými sponzory
dole v hale.
Šostakovič. To je srandovní slovo.
Ale mám jenom 15 minut.
Můžete se ke mně připojit a měly byste,
bude to zábava.
ANDREW WALSH, DIRIGENT RODRIGO NEWYORSKÁ FILHARMONIE
Sluší jí to.
Narodíme se,
rozhodneme se být hudebníky,
vezmeme hudební nástroj, pak vyrosteme a skončíme...
-Vypadá krásně. -To ano.
Opravdu krásně. Jo. Překrásně.
Koupil jsem domů záchodový papír.
To je skvělé.
Jdeš na tu akci se sponzory?
Ne, tento týden jsem byla už na čtyřech.
Zajdu na noční promítání filmu.
-Pěkné. -Vyčistím si hlavu.
A co ty?
Ne, já... ani nevím.
Je zvláštní den, víš. Uvidíme se doma.
-Tak dobře. -Jo.
A abys věděl pro příště,
záchodový papír je pod umyvadlem.
Dobře.
Tak to je muž, kterému by se hodil odvoz.
-Zdravím, maestro. -Pojď.
-No, víš... -Slibuju,
že nebudu mluvit o své symfonii, čestné skautské.
Kam dáme moje kolo?
Dva maestrové jedou v limuzíně.
To zní jako začátek senzačního vtipu.
-Andrewe. -Moc děkuju, paní Blonstersová.
Právě díky sponzorům, jako jste vy, může má hudba znít.
-Oddanost... -Promiňte,
ale váš společník musí okamžitě na focení.
Slečno Rutledgeová, snad jsem vám říkal, abyste mě nikdy nerušila,
když budu ve společnosti krásných dam.
Ano, rozumím, ale je to naléhavé focení, takže...
-Ano. -Naléhavé.
Moc se omlouvám, paní Blonstersová.
-Můžeme? -Jistě.
-Bonsoir. -Sbohem.
Co Lang Lang hraje?
Myslím, že budete překvapená, co hraje.
-Jak se vede, kamaráde? -Jak je? Andrewe, kámo!
Dlouho jsme se neviděli, Lang Langu. Máš se?
-Dobře. -Jo.
-Jaký byl večer? V pohodě? -Výborný.
Co můj kámoš Rodrigo, jak tam válčí?
Ten fakt válí. Válí, celé to úplně překopal.
Velice rád bych ti představil pilíř celé filharmonie,
Hailey Rutledgeovou, skvělou hobojistku.
-Moc rád tě poznávám, Hailey. -Nápodobně.
Mezi dechy to musí být hukot,
že je Betty Cragdaleová zraněná, že?
-Jo, to je, ale... -Ahoj, Mannie!
-Tahle úroveň je moc nízká. -Skvělá hra!
Andrewe? Jak se vede? Rád tě vidím.
-Vypadáš dobře. -Hele, těší mě.
-A do háje, to je Emanuel Ax? -To se vsaď.
Zbývá mi ještě bod do konce.
Jo, běž ho dodělat.
-Zní to dobře, co? -Jo.
Jako bych umřela a byla v nebi.
Prosciutto a jogurt?
Člověk nemůže přežívat jen na soleném mase a zakysaném mléku.
Kurevsky mi vyhládlo potom, co mi přišlo tohle!
Na, podívej se, maestro.
-Já myslel, že nechceš... -Ne, tak to není.
To není moje symfonie. Ne.
Kdyby tohle byla fuga, byla by to fuga zoufalství.
Složená mou manželkou a instrumentovaná jejím právníkem.
Jsou to rozvodové papíry, které se ke mně dostaly dnes večer.
-Do prdele. -Bitter Sweet Symphony.
Podepsaní, The Verve.
Přesně, maestro, přesně.
Víš ty co? Pojďme si tuhle zasranou noc užít.
Nový Tommy Pembridge pro novou éru.
I když, samozřejmě víš, že ji nehledám na dně flašky.
Ale mohli bychom houpat nohama ze srázu
-a pak se zřítit k zemi! -Dej mi tu láhev!
-Co ty na to? -Ne. Dej mi to!
Podívej se mi do očí.
Ty to nepotřebuješ, maestro. Je to jed, jasné?
-Otráví tě to. -Bože.
Nepotřebujeme to, jasné?
Ne, nepotřebujeme.
Ježíši.
Zachránil jsi mě, maestro, zachránil.
Opravdu jsi můj hermano.
Od toho přece jsou hermanos. Samozřejmě.
Ale pokud chceš houpat nohama, pokud chceš užívat okamžiku,
můžeš se naučit, jak si šlapat po rukách,
zapomenout naše jména, nahlédnout do propasti,
zahledět se do rokle.
Pojď. Něco tady mám.
Dostal jsem to od kamaráda z Fort Lee v New Jersey.
-Fuj, smrdí to jako hovno. -Já vím, vím.
-A co to je? -Prý je to pryskyřice
s houbičkami a nějakým žabím jedem.
Dá se to kouřit?
Myslím, že se konzumuje při rituálu.
Musíš s tím zacházet s úctou a...
Nebo to můžeme sníst a uvidíme.
-Snězme to. -Jo.
Kurva! Jo!
Rozhodně směřuješ vzhůru.
-Děkuju. -Bravo.
-Díky. -Senzační.
Tak kde jsme to byli?
Takže co na to řekneš jako žena, mám jí zavolat, nebo ne?
Myslíš, že má zájem?
Nebo to vypadá,
-že jen říkala... -Nevím. Ptám se.
Jasně.
Je to tak složité. Prostě věř svým instinktům.
Vždyť jsi skvělý chlap.
Byla by blázen, kdyby tě nechtěla.
Jo.
Jo, takže tak nějak.
Strike!
Lang Langu.
Joshuo Belle? Co ty tady děláš?
Hned ti řeknu, co tu dělám.
Všímám si, že fauluješ.
Vidíš tu čáru? Nesmíš ji překročit.
-Ale no tak. -Měl bys být diskvalifikovaný.
Josh, pan Soutěživý. No tak.
Je to Josh Bell?
Radši si říká Joshua.
Proč to tak řešíš? Byl to kousíček.
I kousíček rozhoduje.
-Stává se to. -U klavíru jo.
Tam stačí málo. Jako při psaní.
Ale na houslích i milimetr znamená
rozdíl mezi F a Fis.
-Fakt? -A u dirigování,
sekneš se o milimetr a co se stane?
Dej pokoj. My se jen bavíme.
Kašli na to. Prostě... kašli. Nechci... Dělám si srandu!
Někdo říká, že abyste mohli hrát dobře na klavír,
musíte si zachovat ohebnost prstů.
Ale tak to vůbec není. Jde o nohy.
Horowitz říkával:
„Pokud se mi nohy nehýbou, moje prsty se nepohnou.“
A to byl vážně skvělý klavírista.
No, zatím to nijak nepomohlo.
Myslím, že to nezabírá.
Nic necítím.
Možná jsem vůči tomu imunní.
Za ty roky těžkého, přetěžkého života,
nebo možná je to mou starou dobrou krví Angličana.
Víš, moji předkové se dají vysledovat
až k bitvě u Hastingsu v roce 1066.
-Pojď... sedni si, maestro. -Děkuju.
Jako malý jsem hrával jednu hru.
Dám ti slovo, téma, něco. Obrázek.
Tohle hrával i John Cage.
-Tak jo, můžeme začít? -Jo, jo.
Žádná taktovka. Osm.
Žádná taktovka, protože ji nepotřebuju. Můžu použít prst.
-Dobře. -Takhle?
-Jo. -Dobře.
-Noční můry. -Smířím se s nimi.
-Dobře, dobře. -Mám je rád.
Podívají se mi do očí a já jim.
-Dobře. -Ani nemrknou.
-Deset vteřin. Cvičení. -Nezájem.
Cvičení, chůze.
Kdy se z tebe stal dospělý?
Když jsem se narodil.
Ale co tvůj otec?
Jo. V hudbě je dost soutěživý.
-Víš? -Jo.
Býval dirigentem mamba, víš?
Náramné.
Chtěl bych, abys mě naučil sprostá slova ve španělštině.
Třeba „jdi do hajzlu“
nebo „jdi do prdele“, něco takového.
A co ty?
Moje máma byla moc hodná.
Ano.
Co?
Mohl bych to někomu říct a oni...
Zabili by tě, kdybys to řekl.
-Proč? -Protože to znamená,
„Seru na vaše mrtvé příbuzné.“
To jsem nechtěl.
Já vím, ale je to sprostší než „Naser si“...
-To jsi chtěl. -To je za hranou.
-Hodně sprosté. -Až šokující.
Jo, já vím.
Moje matka mě neměla moc ráda.
Bylo to jako bodnutí nožem.
Smrt.
Myslím na to neustále.
Kromě toho,
když vím, že v jistou chvíli něco umírá.
Třeba výkon.
-Rodrigo, musím ti říct... -Rodrigo, musím ti říct...
-...že přece jsi... -...že přece jsi...
-...nádherná lidská bytost. -...nádherná lidská bytost.
-Jsi. -Jsi.
-A prostě musím říct... -A prostě musím říct...
-...ve vší upřímnosti... -...ve vší upřímnosti...
-...že tě mám rád. -...že tě mám rád.
-Chlap chlapovi. -Chlap chlapovi.
-Myslím, že se po mně opičíš. Ano. -Myslím, že se po mně opičíš. Ano.
-A děláš to... -A děláš to...
-...s anglickým přízvukem. -...s anglickým přízvukem.
Tak kdo tu hru vyhrál?
Můžu vám nějak pomoct?
Ano.
Můžu se zapsat?
-Jo, jak se jmenujete? -Tak jo.
Gloria Antoinette.
Lechtá to.
Moje volná ruka není tak dobrá,
tak sebou moc nevrť.
Je to docela uklidňující.
Voilà.
Mistrovské dílo.
Udělám fotku. Otoč se na mě.
-Ahoj. -Nazdárek.
-Vzbudil jsem tě? -Jo, ale bylo to hezké.
To je dobře.
Ukaž, co v tobě je. Pojď sem.
-Vezmi si smyčec. Sedni si. -Dobře.
Tak. Tohle si dej mezi nohy.
Dobře.
Ty hraj, já přehmatávám.
To bude brnkačka, ne?
Úplná brnkačka.
Hezky dlouze táhni. Tak.
Nádhera. Měli jsme to nahrát.
Taky si říkám.
Jaké je být tebou? Být mladá, talentovaná a nádherná.
Mít pocit, že dokážeš cokoliv.
-Jo. -Musí být divné,
že už jsi dokázala všechno, co sis naplánovala
-ve věku... -Dvaceti šesti.
-Dvacet šest? To je ohromné. -Jo.
Příští léto mám krizi středního věku
a snažím se udržet si náskok.
Super. A vnoučata ve třiceti?
A léky na tlak a na hustší vlasy...
Bez obav, ty už mám v koupelně.
Dobré zvětralé šampaňské, není to pecka?
Jo.
Opravdu ale nevím, jak to děláš.
Jsi součástí orchestru se všemi jeho pravidly a byrokracií
a každý den vidíš ty stejné lidi.
Ale já mám ráda lidi, se kterými pracuju.
To chápu, ale... kde je...
kde je ta vášeň?
Vždyť jenom sloužíš kreativní vizi někoho jiného.
To není nutně pravda.
Ale co ty? Kdy bude Hailey na prvním místě?
Jo. Já mám vášeň.
Jsem hodně vášnivá.
Tak to vím.
Vím to a chápu to.
Možná kdybych to udělal taky tak,
všechno by bylo jinak.
Víš, existuje...
ještě jeden Andrew Walsh,
jehož život byl poskládaný úplně jinak,
a občas...
o něm přemýšlím.
-Ahoj, Pavle, jak se máš? -Ahoj.
Mám pro tebe absint po česku s ledem.
Jo, díky, Sophie. Moc ti to sluší.
-Díky, tobě taky. -Další vystoupí Gloria Antoinette.
Promiňte. Dáte mi tam D?
Dobrá. Promiňte.
Potřebuju svou notu.
Do toho.
Ten hlas je tak nádherný.
Pavle, tohle je poslední místo,
kde bych čekala, že narazím na někoho, kdo mě zná.
Bydlím kousek odsud.
Tohle je můj lokál a já zbožňuju hudební večery.
Víš, celý den jsem obklopený samými profesionály
a uklidňuje mě být mezi amatéry.
Ti ještě pořád hledají.
Tak, slečno Antoinette, pověz mi...
Co tady děláš ty?
Myslím, že hledám.
Děkuju.
Poslední výzva do autobusu na letiště JFK.
Poslední výzva na JFK.
Maestro, ve vší úctě, nemůžeme do Jižní Ameriky bez vás.
Počkejte.
Kreativní dohled Tereza Němcová e do Jižní Ameriky bez vás.