Mozart i jungelen
Bravo! Bravo!
Jeg ser at du har jobbet med molto sul ponticello.
Og jeg ser at du har jobbet med noen muffinser.
Warren, kan jeg få si at du spilte enda mer smidig
enn sist jeg så deg?
Takk. Jeg har konsentrert meg om bueteknikken min.
Det kommer frem. Og Dee Dee,
du spiller som en tsunami med skjegg.
Jeg har mye ukontrollert sinne i meg.
Bob. Hvordan holder du deg i så god form? Du ser flott ut denne sesongen.
Hundre situps per dag.
Det er sånn det gjøres.
Jeg vil ikke at alle skal føle seg for bra.
Beklager, maestro.
Mine herrer, jeg tar tilbake alt jeg akkurat sa.
Men kan jeg få fortelle deg
at prestasjonen din i dag var fantastisk.
Takk, Andrew. Takk.
Jeg er så glad for at du har
et nytt malingstrøk på denne gamle båten.
-Du vet hvordan det er. Altså... -Ja.
Da jeg sa nei til Helsinki...
Bra forestilling, alle sammen.
-Maestro. -Michel, hva...
-Favoritten din. -Hva? Nei.
Jeg vet ikke hva du driver med, Michel.
-Jeg liker ikke kjeks. -De ser nydelige ut.
Får jeg lov?
-Ja da. -Jeg...
Jeg håper de ikke har blitt for kalde...
-Veldig godt. -Ja?
-Du vet ikke hva du går glipp av. -Kanskje. Men det er greit.
Jeg skal gjøre litt Pilatos.
Bare for å løsne litt opp.
Ha det, Andrew. Tusen takk. Ciao. Ha det.
-Hvorfor Pilatos? -Jeg...
-Hei. -Hei sann.
-Hailey Rutledge, ikke sant? -Ja.
-Jeg heter Andrew Walsh. -Jeg vet det.
Jeg har faktisk en piratkopi
av at du spiller Bachs Suiter for cello solo i Dresden.
Jeg husker den konserten.
Og østtyskerne med urtekstfetisjen sin.
-Ja. -Tror du jeg kunne
få hørt det opptaket en gang?
Ja. Jeg kan sikkert finne en måte å få gitt det til deg, så...
-Hei. -Hei.
Det kan du sikkert.
-Cynth. -Andrew.
Så flott å se deg. Du ser utrolig ut.
Herregud, se på deg.
Hvor lenge er det siden sist? For lenge. Tre år?
Jeg tror faktisk at jeg så deg sist november.
Uansett er det flott å spille med deg igjen, endelig.
Jeg presenterte meg akkurat for Hailey her.
Det viser seg at det er bilde av henne utenfor.
Hun er visst New York symfoniorkesters nye ansikt utad.
Nei. De gjorde det bare
så de ikke måtte betale for et arkivfoto.
Bra gjort av dem. En pen jente som elsker Bach.
De vet hva de driver med.
PR-avdelingen gjør hele operasjonen mer sexy.
Jeg vet ikke om de hadde sagt det sånn.
Dette er kanskje litt freidig,
men vil en av dere bli med meg og se Lang Lang spille i kveld?
-Cyn, for gamle dager? -Jeg kan ikke.
Greit. Hailey, for nye dager?
Det høres utrolig ut. Men...
Jeg skal møte noen desperate donatorer
her nede i gangen.
Sjostakovitsj. For et morsomt ord.
Men jeg har bare 15 minutter.
Så hvis du vil bli med, og det burde du,
blir det morsomt.
ANDREW WALSH - DIRIGENT RODRIGO NEW YORK SYMFONIORKESTER
Hun ser godt ut.
Vi blir født,
vi velger å bli musikere,
vi tar et instrument, så vokser vi opp og ender opp...
-Hun ser virkelig vakker ut. -Ja.
Skikkelig vakker. Ja.
Jeg kjøpte toalettpapir til huset.
Så flott.
Skal du til arrangementet for donatorene?
Nei, jeg har vært på fire slike denne uka.
Jeg skal gå og se en sen film.
-Bra. Ja. -Få orden på tankene.
Hva med deg?
Nei, jeg... Jeg vet ikke.
Det er en av de dagene, ikke sant? Jeg ser deg hjemme.
-Greit. -Greit.
Sånn du vet det,
er det ekstra toalettpapir under vasken.
Greit.
Der har vi en mann som trenger skyss.
-Hei, maestro. -Kom igjen.
-Altså... -Jeg lover
at jeg ikke skal snakke om symfonien min. Æresord.
Hvor setter vi sykkelen?
To maestroer i baksetet på en limo.
Høres ut som begynnelsen på en utrolig spøk.
-Andrew. -Tusen takk, Mrs. Blonsters.
Det er mesener som deg som gir musikken mitt et hjem.
-Det er ditt engasjement... -Unnskyld at jeg avbryter,
men denne mannen må på en fotoseanse med det samme.
Ms. Rutledge, jeg trodde jeg ba deg aldri avbryte
om jeg var sammen med to eller flere vakre kvinner.
Jeg forstår, men det er en krise, så...
-Ja. -Krise.
Beklager, Mrs. Blonsters.
-Skal vi? -Selvsagt.
-Bonsoir. -Ha det godt.
Hva skal Lang Lang spille?
Det tror jeg vil overraske deg.
-Hei, hva skjer, min venn? -Hva skjer? Andrew, kompis!
Det er lenge siden, Lang Lang. Hvordan går det?
-Bra. -Ja.
-Hvordan gikk det i kveld? Alt i orden? -Flott.
Hvordan går det med kompisen min, Rodrigo?
Han knuser til. Knuser til, får inn helt nytt utstyr.
Du, det er min glede å presentere det mest vesentlige i hele greia,
Hailey Rutledge, en utrolig oboist.
-Så hyggelig å møte deg, Hailey. -Deg også.
Det må være vilt i treblåseseksjonen...
...nå som Betty Cragdale er skadet, ikke sant?
-Ja. Men... -Hei! Mannie!
-Greit. Dette nivået er for lavt. -Godt spilt!
Andrew? Hvordan går det? Godt å se deg.
-Du ser godt ut. -Hei. Hyggelig.
-Jøss, er det Emanuel Ax? -Ja visst.
Jeg har et siste poeng å fullføre, greit?
Ja. Gå og ta knekken på ham.
-Høres bra ut, ikke sant? -Ja.
Det føles som om jeg har dødd og havnet i himmelen.
Prosciutto og yoghurt?
En mann kan ikke leve kun på spekemat og gjæret melk.
Jeg er faen meg utsultet etter å ha mottatt dette!
Se på dette, maestro.
-Trodde du ikke ville... -Nei, nei. Du misforstår.
Dette er ikke symfonien min. Nei.
Hvis dette var en fuge, hadde det vært en fortvilelsens fuge.
Komponert av kona mi og organisert av advokaten hennes.
Dette er skilsmissepapirene mine, som jeg mottok i kveld.
-Helvete. -En Bitter Sweet Symphony.
Underskrevet av The Verve.
Touché, maestro. Touché.
Vet du hva? Nå griper vi kvelden.
En ny Tommy Pembridge for en ny æra.
Du vet vel at jeg er på vannvogna.
Jeg tror vi bare kan dingle med føttene over kanten
-og trekke meg rett gjennom bakken! -Sett fra deg flaska. Få den!
-Hva sier du? -Nei. Gi meg flaska!
Kan du se meg i øynene?
Du trenger ikke dette, maestro. Dette er gift, greit?
-Dette er gift for deg. -Herregud.
Vi trenger det ikke, greit?
Nei, vi trenger ikke dette.
Herregud.
Bra redning, maestro. Bra redning.
Du er virkelig min hermano.
Det er det hermanoer er til for. Selvsagt.
Men hvis du vil dingle med føttene, hvis du vil gripe øyeblikket,
kan du like gjerne lære å gå på hverandres hender,
glemme navnene våre, se inn i avgrunnen,
se inn i dypet.
Kom. Jeg har noe her.
Jeg fikk dette av en venn fra Fort Lee i New Jersey.
-Herregud. Det lukter jævlig. -Jeg vet det.
-Hva er det? -De sa at det er harpiks
med sopp og en slags froskegift.
Kan det røykes?
Jeg tror du må gjøre det i et ritual.
Behandle det med respekt og...
Eller så kan vi spise det og se hva som skjer.
-Vi spiser det. -Ja.
Helvete! Ja!
Du er absolutt på vei opp.
-Takk. -Bravo.
-Takk. -Utrolig.
Greit. Hvor var vi?
Fra en kvinnes synspunkt, burde jeg ringe henne eller ikke?
Tror du at det er det hun vil?
Eller virker det som
-hun bare sa det... -Jeg vet ikke. Det er derfor...
Ja.
Det er så komplisert. Jeg hadde fulgt magefølelsen.
Du er en flott fyr.
Hun hadde vært sprø om hun ikke ville være sammen med deg.
Ja.
Ja, liksom, samme det.
Strike!
Lang Lang.
Joshua Bell? Hva gjør du her?
Jeg skal si deg hva jeg gjør her.
Jeg ser at du gjorde en fotfeil.
Ser du denne streken? Foten din skal ikke gå over den streken.
-Kom igjen. -Du burde diskvalifiseres.
Josh, fortsatt så konkurranseinnstilt. Gi deg.
Er det Josh Bell?
Jeg tror han foretrekker "Joshua".
Hvorfor holder du ut med så mye, og noe i det hele tatt?
Så mye utgjør en stor forskjell.
-Det skjer. -På et piano, ja.
Du må ikke gjøre så mye. Som å skrive på tastatur?
Men på en fiolin betyr en millimeter
forskjellen mellom en F og en kryss-F.
-Jaså? -Og hvis du dirigerer,
hvis du tar feil med en millimeter, hva utgjør det?
Kom igjen. Vi koser oss bare.
Glem det. Jeg bare... Glem det. Jeg vil ikke... Jeg tuller bare.
Noen folk tror at for å spille piano bra,
må du holde fingrene smidige.
Men det er ikke sant. Det er føttene.
Horowitz pleide å si:
"Hvis føttene mine ikke går, løper ikke fingrene mine."
Og han var en ganske så flott pianist.
Det har ikke hjulpet så langt.
Jeg tror ikke det virker.
Jeg kjenner ingenting.
Kanskje det er fordi jeg har toleranse mot det.
Opp gjennom årene av et vanskelig liv,
eller kanskje det skyldes det gode, gamle, engelske blodet.
Forfedrene mine kan spores tilbake
til slaget ved Hastings i 1066.
-Sett... Sett deg, maestro. -Takk.
Det var en lek vi holdt på med da jeg var liten.
Jeg gir deg et navn, et tema, hva som helst. Et bilde.
John Cage leker dette.
-Kan vi begynne? Greit. -Ja.
Ingen taktstokk. Åtte sekunder.
Ingen taktstokk, for jeg trenger ikke en. Jeg kan bruke fingeren min.
-Bra. -Liker du det?
-Ja. -Greit.
-Mareritt. -Jeg kommer overens med dem.
-Bra. -Jeg liker dem.
De ser meg i øynene, og jeg ser dem i øynene.
-Bra. -De blunker ikke.
-Ti sekunder. Trening. -Uinteressant.
Trening, gå.
Når ble du voksen?
Da jeg ble født.
Men hva med faren din?
Ja. Han er konkurranseinnstilt når det gjelder musikk.
-Ikke sant? -Ja.
Han pleide å være mambodirigent.
Flott.
Jeg vil at du skal lære meg noen skikkelig stygge ord på spansk.
Som: "Dra til helvete"
eller "Kjør mora di bakfra" eller noe sånt.
Hva med deg?
Mora mi, hun var så snill.
Ja.
Hva er det?
Så jeg kan si det til noen, og de...
Men da dreper de deg.
-Hvorfor det? -Fordi det betyr:
"Jeg driter på dine avdøde."
Det ba jeg ikke om.
Jeg vet det. Men det er som "dra til helvete", men mer intenst...
-Du ville ha en mer intens... -Det er mye mer...
-Det er veldig intenst. -Den er sjokkerende.
Jeg vet det.
Mora mi likte meg ikke noe særlig.
Det var som en dolk i buken.
Døden.
Jeg tenker på den stadig.
Bortsett fra
når jeg vet at noe dør i den stunden.
Som en forestilling.
-Rodrigo, jeg må fortelle deg... -Rodrigo, jeg må fortelle deg...
-...at du er... -...at du er...
-...et fabelaktig menneske. -...et fabelaktig menneske.
-Det er du. -Det er du.
-Og jeg må si... -Og jeg må si...
-...med fullstendig ærlighet... -...med fullstendig ærlighet...
-...at jeg elsker deg. -...at jeg elsker deg.
-Som mann til mann. -Som mann til mann.
-Jeg tror du hermer etter meg. Ja. -Jeg tror du hermer etter meg. Ja.
-Du gjør det til og med... -Du gjør det til og med...
-...med engelsk aksent. -...med engelsk aksent.
Greit, vant jeg leken?
Kan jeg hjelpe deg?
Ja.
Kan jeg skrive opp navnet mitt?
-Hva heter du? -Greit.
Gloria Antoinette.
Det kiler.
Jeg er ikke så flink til å tegne på frihånd,
så det hjelper om du ikke beveger deg.
Det er på en måte avslappende.
Voilà.
Mesterverk.
La meg ta et bilde. Snu deg mot meg.
Lalos cellokonsert @ August Memorial Hall
-Hei. -Hei.
-Vekket jeg deg? -Ja, men det var fint.
Bra.
Vis meg hva du har. Kom.
-Her, ta buen. Sett deg. -Greit.
Her. Den skal være mellom beina dine.
Greit.
Du spiller, jeg bruker fingrene.
Det blir vel lett?
Så lett.
Fin, lang bue. Sånn, ja.
Flott. Jeg skulle ha spilt det inn.
Ikke sant?
Hvordan er det å være deg? Så ung og talentfull og vakker.
Det føles som om du kan gjøre alt.
-Ja. -Men det er vel merkelig
at du allerede har oppnådd alt du ville oppnå
-i den unge alder av... -Tjueseks?
-Tjueseks? Det er sprøtt. -Ja.
Jeg planlegger midtlivskrisa mi til neste sommer,
så jeg prøver bare å holde meg foran.
Bra. Kanskje barnebarn som trettiåring?
Og blodtynnere og hårfortykningsmiddel...
Det trenger du ikke tenke på, det har jeg på badet.
God, doven sjampanje, det er vel deilig?
Ja.
Men jeg skjønner seriøst ikke hvordan du klarer det.
En del av et stort orkester med alle reglene og byråkratiet
og de samme folkene hver dag.
Jeg elsker folkene jeg jobber med.
Jeg skjønner, men... Hvor er...
Hvor er ilden?
Det handler alltid om å tjene den kreative visjonen til noen andre.
Det er ikke nødvendigvis sant.
Men hvor er din? Når kommer Hailey først?
Ja. Jeg har ild.
Jeg har mye ild.
Det vet jeg.
Jeg vet det, og jeg forstår.
For å være ærlig hadde det kanskje vært bedre
hvis jeg hadde gjort det.
Det finnes...
...en annen, annerledes Andrew Walsh der ute,
med et liv som ble komponert på en helt annen måte,
og av og til
tenker jeg på ham.
-Hei, Pavel, hvordan går det? -Hei.
Jeg har en tsjekkisk absint med is til deg.
Takk, Sophie. Du ser forresten flott ut.
-Takk, du også. -Nestemann, Gloria Antoinette.
Beklager. Kan jeg få en D?
Greit. Beklager. Jeg...
Jeg trenger noten min.
Kom igjen.
Den stemmen er så vakker.
Pavel, dette er det siste stedet
hvor jeg hadde forventet å møte på noen som kjenner meg.
Jeg bor i nærheten.
Dette er den lokale baren min, og jeg elsker åpen-mikrofon-kvelden.
Jeg tilbringer hele dagen omgitt av profesjonelle,
og det er avslappende å være sammen med amatører.
De er fortsatt på søken.
Så, Ms. Antoinette, si meg noe.
Hva gjør du her?
Jeg er vel på søken.
Takk.
Siste opprop til bussen til JFK.
Siste opprop til JFK.
Med all mulig respekt, maestro, vi kan ikke dra til Sør-Amerika uten deg.
Vent. l mulig respekt, maestro, vi kan ikke dra til Sør-Amerika uten deg.