מוצרט בג'ונגל
ברבו! ברבו!
אני רואה שעבדת על המולטו סול פונטיצ'לו שלך.
ואני רואה שאתה עבדת על עוגות.
וורן, אם יורשה לי לומר, הנגינה שלך רכה יותר
מבפעם הקודמת שראיתי אותך.
תודה. התמקדתי בנגינה בקשת.
רואים. דידי,
אתה מנגן כמו צונאמי מזוקן.
יש לי הרבה כעס לא מרוסן.
בוב, איך אתה שומר על כושר? אתה נראה מצוין העונה.
מאה כפיפות בטן ביום.
כך אתה עושה את זה.
אני לא רוצה שכולם ירגישו יתר מדי טוב.
אני מתנצל, מאסטרו.
רבותיי, אני חוזר בי מכל מה שאמרתי.
אבל אם יורשה לי לומר, אדוני,
ההופעה שלך הערב הייתה נהדרת.
תודה, אנדרו, תודה.
אני שמח מאוד שאתה מחדש
את הכלי הישן הזה.
- אתה יודע איך זה. - כן.
כשסירבתי להלסינקי...
הופעה מצוינת, כולם.
- מאסטרו. - מישל, מה...
- החביב עליך. - מה? לא.
אני לא יודע מה אתה עושה, מישל.
- אני לא אוהב עוגיות. - הן נראות טעימות.
אני יכול?
- בבקשה. - אני...
אני מקווה שהן לא התקררו יותר מדי.
- טוב מאוד. - כן?
- אתה לא יודע מה אתה מחמיץ. - אולי, כן, אבל זה בסדר.
אלך לעשות פילאטיס אחרי ההופעה
כדי לשחרר לחצים.
שלום, אנדרו. תודה רבה. שלום.
- למה פילאטיס? - אני לא...
- שלום. - שלום.
- את היילי ראטלג', נכון? - כן.
- אני אנדרו וולש. - אני יודעת.
יש לי הקלטה לא חוקית שלך
מנגן את הסוויטות לצ'לו של באך בדרזדן.
כן, אני זוכר את הקונצרט הזה.
המזרח גרמנים עם ההערצה שלהם ליצירה המקורית.
- כן. - את חושבת שאוכל
לשמוע את ההקלטה מתי שהוא?
כן, בטח אמצא דרך להעביר אותה אליך.
- היי. - היי.
אני בטוח שתוכלי.
- סינת. - אנדרו.
נהדר לראות אותך, את נראית מדהים.
אלוהים, ראה אותך.
כמה זמן עבר? יותר מדי. שלוש שנים?
בעצם, אני חושבת שראיתי אותך בנובמבר שעבר.
בכל מקרה, נהדר לנגן איתך שוב.
הצגתי את עצמי לפני היילי.
מתברר שהתמונה שלה על הכרזה בחוץ.
נראה שהיא הפנים החדשות של התזמורת הסימפונית של ניו יורק.
לא. עשו את זה
כדי לא לשלם על צילומים.
צעד חכם מצדם. אישה יפה שאוהבת את באך.
הם יודעים מה הם עושים.
במחלקת יחסי הציבור מוסיפים מין לכל העניין.
אני לא בטוחה שכך הם ינסחו את זה.
אולי זה חצוף,
אבל אתן רוצות להצטרף אליי לראות את לאנג לאנג מנגן הערב?
- סינת, למען העבר? - אני לא יכולה.
בסדר. היילי, למען ההווה.
זה נשמע מדהים, אבל...
אני צריך לברך תורמים נואשים
בקצה המסדרון.
"שוסטקוביץ'", מילה מצחיקה.
אבל יש לי רק 15 דקות.
אם את רוצה להצטרף אליי, ואת צריכה,
יהיה כיף.
- אנדרו וולש, מנצח: רודריגו, התזמורת הסימפונית של ניו יורק -
היא נראית טוב.
אנחנו נולדים,
אנחנו מחליטים להיות מוזיקאים,
אנחנו לוקחים כלי נגינה, מתבגרים ומגיעים...
- היא נראית נפלא. - כן.
נפלא, כן. נפלא.
קניתי נייר טואלט לבית.
זה נהדר.
את הולכת לאירוע עם התורמים?
לא, הייתי בארבעה כאלה השבוע.
אלך לראות סרט מאוחר.
- טוב. כן. - לנקות את הראש.
ואתה?
לא, אני לא יודע.
יום שכזה, את יודעת. נתראה בבית.
- בסדר. - בסדר.
לעתיד,
יש עוד נייר טואלט מתחת לכיור.
בסדר.
הנה אדם שצריך הסעה.
- היי, מאסטרו. - בוא.
- אתה יודע... - אני מבטיח
שלא אדבר על הסימפוניה שלי, אני נשבע.
איפה נשים את האופניים?
שני מאסטרויים במושב האחורי בלימוזינה.
זה נשמע כמו התחלה של בדיחה אדירה.
- אנדרו. - תודה רבה, גברת בלונסטרס.
תומכים כמוך נותנים למוזיקה שלי בית.
- המסירות שלך... - סליחה על ההפרעה,
הוא צריך להגיע לצילומים מיד.
גברת ראטלג', חשבתי שאמרתי לך לא להפריע לי
אם אהיה עם שתי נשים יפות או יותר.
כן, אני מבינה, אבל אלה צילומי חירום.
- כן. - חירום.
אני מצטער מאוד, גברת בלונסטרס.
- נלך? - כמובן.
- ערב טוב. - כל טוב.
מה לאנג לאנג מנגן?
אני חושב שתופתעי לדעת מה הוא מנגן.
- לאנג -
- מה קורה, ידידי? - מה קורה, אנדרו?
מזמן לא התראינו, לאנג לאנג. מה שלומך?
- טוב. - כן.
- איך היה הערב? הכול טוב? - מצוין.
איך החבר שלי רודריגו מסתדר שם?
הוא מחסל אותם. הוא משנה את כל המקום.
תענוג להכיר את מוקד העניין,
היילי ראטלג', נגנית אבוב מבריקה.
- תענוג בשבילי לפגוש אותך, היילי. - גם בשבילי. כן.
זה ודאי טירוף בכלי הנשיפה מעץ...
אחרי שבטי קרגדייל נפצעה.
- כן, אבל... - מני!
- בסדר, זאת רמה נמוכה מדי. - כל הכבוד!
אנדרו, מה שלומך? טוב לראות אותך.
- אתה נראה טוב. - זה תענוג.
- אלוהים אדירים, זה עמנואל אקס? - היי בטוחה בזה.
יש לי נקודה אחרונה לסיים, בסדר?
כן, חסל אותו.
- נשמע טוב, נכון? - כן.
אני מרגישה שמתתי והגעתי לגן עדן.
פרושוטו ויוגורט?
גבר לא יכול להתקיים רק מבשר משומר ומחלב מותסס.
אני רעב אחרי שקיבלתי את זה.
הבט, מאסטרו.
- חשבתי שאתה לא רוצה... - לא, זו אי הבנה.
זאת לא הסימפוניה שלי, לא.
אם זאת הייתה פוגה, זאת הייתה פוגה של ייאוש
שאשתי הלחינה ועורך הדין שלה תזמר.
אלה מסמכי הגירושים שלי שהוגשו לי הערב.
- לעזאזל. - סימפוניה מתוקה מרירה.
על החתום, "הוורב".
אחת-אפס, מאסטרו, אחת-אפס.
אתה יודע מה? בוא ננצל את הלילה.
טומי פמברידג' חדש לתקופה חדשה.
מובן שאני מתנזר משתייה.
אני חושב שנוכל לנדנד את הרגליים שלנו מעל הקצה,
- לגרור אותן בחצץ! - עזוב את הבקבוק. תן לי אותו!
- מה דעתך? - לא, לא, לא. תן לי את הבקבוק.
אתה יכול להביט בעיניי?
אתה לא צריך את זה, מאסטרו. זה רעל, בסדר?
- זה רעל בשבילך. - אלוהים.
אנחנו לא צריכים את זה, בסדר?
לא, אנחנו לא צריכים את זה.
אלוהים.
הצלה טובה, מאסטרו, הצלה טובה.
אתה באמת אחי.
לכך נועדו אחים, כמובן.
אבל אם אתה רוצה לנדנד את הרגליים, אם אתה רוצה לנצל את הרגע...
כדאי שנלמד לדרוך על הידיים זה של זה,
נשכח את השמות שלנו, נביט מעבר לצוק,
נביט אל התהום.
בוא, בוא, יש לי משהו כאן.
קיבלתי את זה מחבר מפורט לי, ניו ג'רזי.
- אלוהים, יש לזה ריח של חרא. - אני יודע.
- מה זה? - אמרו לי שזה שרף
עם פטריות ורעל של צפרדעים.
אפשר לעשן את זה?
אני חושב שצריך לעשות את זה בטקסיות,
להתייחס לזה בכבוד ו...
נוכל לאכול את זה ולראות מה יקרה.
- נאכל את זה. - כן.
לעזאזל. יש!
את בהחלט בדרך למעלה.
- תודה. - ברבו, ברבו.
- תודה, תודה. - מדהים.
בסדר, איפה היינו?
מנקודת מבט של אישה, להתקשר אליה או לא?
אתה מאמין שזה מה שהיא רוצה?
או שנשמע
- שהיא אמרה... - אני לא יודע, לכן...
כן.
זה מסובך. הייתי נשמעת לתחושה שלך.
אתה בחור מצוין.
היא תהיה מטורפת לא לרצות להיות איתך.
כן.
כן, לא משנה.
פגיעה!
לאנג לאנג.
ג'ושוע בל? מה אתה עושה כאן?
אומר לך מה אני עושה כאן.
אני שם לב שהרגל שלך עברה.
אתה רואה את הקו הזה? הרגל שלך לא אמורה לעבור את הקו.
- באמת. - אתה פסול.
ג'וש, עדיין תחרותי. באמת.
זה ג'וש בל?
אני חושב שהוא מעדיף את השם ג'ושוע.
תסבול מרחק כזה, אם בכלל.
מרחק כזה משנה מאוד.
- זה קורה. - בפסנתר, כן.
לא צריך לעשות הרבה, זה כמו הקלדה, נכון?
אבל בכינור מילימטר
הוא ההבדל בין פה לפה דיאז.
- באמת? - בניצוח,
אם סוטים במילימטר, מה זה יעשה?
באמת. אנחנו נהנים.
שכחו מזה, אני לא רוצה... אני צוחק.
יש אנשים שחושבים שכדי לנגן בפסנתר היטב
דרושות אצבעות גמישות.
אבל זה לא נכון כלל, זה תלוי ברגליים.
הורוביץ נהג לומר,
"אם הרגליים שלי לא הולכות, האצבעות שלי לא רצות."
הוא היה פסנתרן מצוין.
זה לא עזר עד כה.
אני חושב שזה לא מצליח.
אני לא מרגיש שום דבר.
אולי כי יש לי עמידות לזה.
אחרי שנים של חיים קשים
או אולי זה בזכות הדם האנגלי הישן והטוב שלי.
אתה יודע, השורשים שלי מגיעים
לקרב הייסטינגס, 1066.
- שב, שב, מאסטרו. - תודה.
נהגתי לשחק משחק כשהייתי ילד.
אני נותן לך שם, נושא, משהו. דימוי.
ג'ון קייג' משחק את המשחק הזה.
- בסדר, נוכל להתחיל? - כן, כן.
בלי שרביט, שמונה שניות.
בלי שרביט, כי אני לא צריך אותו, אני יכול להשתמש באצבע.
- טוב. - אהבת?
- כן. - בסדר.
- סיוטים. - אני מסתדר איתם.
- טוב. טוב. - אני אוהב אותם.
הם מביטים לעיניי, אני מביט לעיניהם.
- טוב. - הם לא ממצמצים.
- עשר שניות. התעמלות. - אין עניין.
התעמלות, הליכה.
מתי נעשית מבוגר?
כשנולדתי.
אבל מה עם אבא שלך?
כן, הוא תחרותי במוזיקה.
- מבין? - כן.
הוא היה מנצח ממבו. מבין?
נפלא.
אני רוצה שתלמד אותי מילים מלוכלכות בספרדית.
למשל "לך להזדיין"
או "זיין את אימא שלך", משהו כזה.
מה איתך?
אימא שלי הייתה נחמדה מאוד.
כן.
מה?
אני יכול להגיד את זה למישהו והוא...
יהרגו אותך אם תגיד את זה.
- למה? - כי המשמעות היא,
"אני מחרבן על המתים שלך."
לא ביקשתי את זה.
אני יודע, אבל זה חזק יותר מ"לך להזדיין".
- רצית חזק יותר... - זה הרבה יותר...
- זה חזק מאוד. - זה מזעזע.
כן, אני יודע.
אימא שלי לא אהבה אותי מאוד.
זה היה כמו פגיון בבטן שלי.
מוות.
אני חושב על זה כל הזמן.
חוץ מאשר
כשאני יודע שמשהו גוסס באותו רגע.
למשל, הופעה.
- רודריגו, אני מוכרח להגיד לך... - רודריגו, אני מוכרח להגיד לך...
- דע לך, אתה... - דע לך, אתה...
- ...בן אדם נפלא. - ...בן אדם נפלא.
- באמת. - באמת.
- אני מוכרח להגיד... - אני מוכרח להגיד...
- בכל הכנות... - בכל הכנות...
- שאני אוהב אותך. - שאני אוהב אותך.
- כגבר לגבר. - כגבר לגבר.
- אחי. - אחי.
- אתה אומר מה שאני אומר, כן. - אתה אומר מה שאני אומר, כן.
- אתה אפילו... - אתה אפילו...
- ...עושה את זה במבטא אנגלי. - ...עושה את זה במבטא אנגלי.
בסדר, ניצחתי במשחק?
אפשר לעזור לך?
כן. כן.
אני יכולה לרשום את השם שלי?
- כן, מה שמך? - בסדר.
גלוריה אנטואנט.
זה מדגדג.
אני לא מצייר היטב ביד חופשית.
יעזור אם לא תתפתלי.
זה מרגיע.
זהו.
יצירת מופת.
תני לי לצלם. תפני אליי.
- קונצרט לצ'לו של לאלו באולם אוגוסט ממוריאל -
- היי. - היי.
- הערתי אותך? - כן, אבל זה היה נחמד.
טוב.
הראי לי מה יש לך. בואי הנה.
- קחי את הקשת, שבי. - בסדר.
כאן. זה בין הרגליים שלך.
בסדר.
את תנגני, אני אעשה את האצבוע.
זה יהיה קל, נכון?
זה קל מאוד.
קשת ארוכה, זהו.
מבריק. הייתי צריך להקליט את זה.
אני יודעת, נכון?
איך זה להיות את? צעירה, מוכשרת ויפה.
נראה שאת יכולה לעשות הכול.
- כן. - אבל ודאי מוזר
שכבר השגת כל מה שרצית לעשות
- בגיל הצעיר... - עשרים ושש.
- עשרים ושש? מדהים. - כן.
אני מתכננת את משבר אמצע החיים שלי בקיץ הבא.
אני מנסה להתכונן.
טוב. אולי נכדים בגיל 30?
מדללי דם, גלולות לעיבוי השיער...
אין בעיה, יש לי כאלה בחדר הרחצה.
שמפניה טובה בלי גזים, זה לוהט.
כן.
אבל בכנות, אני לא יודע איך את עושה את זה,
חלק מתזמורת גדולה עם כל הכללים, הביורוקרטיה
ואותם אנשים בכל יום.
אני אוהבת את האנשים שאני עובדת איתם.
אני מבין את זה אבל איפה...
איפה הלהט?
תמיד משרתים חזון יצירתי של מישהו אחר.
זה לא נכון בהכרח.
איפה שלך? מתי היילי תהיה במקום הראשון?
כן. יש לי להט.
יש לי הרבה להט.
אני יודע את זה.
אני יודע ומבין את זה.
בכנות, אולי אם הייתי עושה את זה,
המצב היה טוב יותר.
דעי לך, יש...
יש אנדרו וולש אחר
שהחיים שלו הולחנו בצורה שונה לחלוטין.
ולפעמים אני...
חושב עליו.
- היי, פאבל, מה שלומך? - היי.
הבאתי לך אבסינת צ'כי בקרח.
תודה, סופי. את נראית טוב, דרך אגב.
- תודה, גם אתה. - ועכשיו, גלוריה אנטואנט.
אני מצטערת, אני יכולה לקבל רה, בבקשה?
בסדר. סליחה.
אני צריכה תו.
קדימה.
הקול הזה יפהפה.
פאבל, זה המקום האחרון
שהייתי מצפה לפגוש בו מישהו שמכיר אותי.
אני גר קרוב.
זה הבר המקומי שלי ואני אוהב ערבי "מיקרופון פתוח".
כל היום אני מוקף במקצוענים.
מרגיע אותי להיות עם חובבים.
הם עדיין מחפשים.
גברת אנטואנט, תגידי לי,
מה את עושה כאן?
מחפשת, כנראה.
תודה.
קריאה אחרונה לאוטובוס לג'יי-אף-קיי.
קריאה אחרונה לג'יי-אף-קיי.
בכל הכבוד, מאסטרו, לא נוכל לנסוע לאמריקה הדרומית בלעדיך.