Mozart în junglă
Bravo!
Văd că ai lucrat la tehnică.
Și eu văd că ai lucrat la brioșe.
Warren, interpretezi și mai flexibil
decât ultima oară.
Mulțumesc. Am lucrat la tehnica arcușului.
Se vede. Și Dee Dee,
cânți ca un tsunami cu barbă.
Am multă furie nedezlănțuită.
Bob, cum rămâi așa suplu? Arăți grozav!
O sută de abdomene pe zi.
Așa reușești!
Nu vreau să vă umflați în pene.
Scuze, maestre.
Domnilor, retrag tot ce am spus.
Dar, domnule,
ai fost minunat astă-seară.
Mulțumesc, Andrew.
Mă bucur că înnoiești
această bătrână navă.
- Știi cum e. - Da.
Când am refuzat Helsinki...
Grozav spectacol!
- Maestre. - Michel, ce...
- Preferatele tale. - Ce? Nu.
Nu știi ce faci, Michel.
- Nu-mi plac fursecurile. - Arată delicios.
Pot?
- Te rog. - Eu...
Sper că nu s-au răcit prea mult.
- Foarte bune. - Da?
- Nu știi ce pierzi. - Poate. Dar e-n regulă.
O să fac niște Pilatos.
Ca să mă detensionez.
Pa, Andrew! Mersi mult. Ciao!
- De ce Pilatos? - Nu o să...
- Bună! - Bună!
- Ești Hailey Rutledge, nu? - Da.
- Andrew Walsh. - Știu.
Am un CD piratat cu tine
cântând Bach în Dresda.
Îmi amintesc concertul ăla.
Și nemții din est cu fetișul lor pentru original.
- Da. - Crezi că aș putea
să ascult înregistrarea?
Da. Pot să ți-o aduc cumva...
- Bună! - Bună!
Sunt sigur.
- Cynth! - Andrew!
Ce bine să te văd. Arăți minunat!
Uită-te la tine!
Cât a trecut? Enorm. Trei ani?
Cred că ne-am văzut în noiembrie.
Oricum, e bine să cântăm din nou împreună.
Tocmai vorbeam cu Hailey.
Se pare că este pe afișul de afară.
Se pare că e noua față a orchestrei.
Au făcut asta
ca să nu plătească pozele.
Bună alegere. O frumoasă căreia îi place Bach.
Tipii ăștia știu ce fac.
Cei de la relații publice fac totul să fie mai sexy.
Nu sunt sigură că și ei ar spune asta.
Ar putea fi cam direct,
dar vrea cineva să meargă cu mine la un concert Lang Lang diseară?
- Cyn, de dragul vremurilor trecute? - Nu pot.
Hailey, de dragul prezentului?
Sună incredibil, dar...
Trebuie să mă întâlnesc cu niște finanțatori disperați
în hol.
„Șostakovici.” Ce haios sună!
Am doar 15 minute.
Deci, dacă vrei... Și ar trebui...
o să ne distrăm.
ANDREW WALSH - DIRIJOR RODRIGO ORCHESTRA FILARMONICĂ NEW YORK
Arată bine.
Ne naștem,
hotărâm să fim muzicieni,
punem mâna pe un instrument, creștem, și apoi ajungem...
- E frumoasă rău. - Da.
Foarte frumoasă, da.
Am luat niște hârtie igienică pentru acasă.
Grozav!
Te duci la strângerea de fonduri?
Nu. Am avut deja patru săptămâna asta.
O să văd un film.
- Bun. Da. - Să-mi limpezesc mintea.
Și tu?
Nu știu.
E una dintre zilele alea. Ne vedem acasă.
Bine.
Pentru viitor,
mai e hârtie igienică sub chiuvetă.
Bine.
Uite un bărbat care vrea o mașină.
- Maestre! - Haide!
- Știi... - Promit,
nu vorbesc despre orchestră, pe cuvânt de cercetaș.
Unde pun bicicleta?
Doi maeștri într-o limuzină.
Zici că e începutul unui banc legendar.
- Andrew. - Mulțumesc, dnă Blonsters.
Patronii ca dv. dau muzicii o casă.
- Dv... - Mă scuzați,
dar trebuie să ajungă la o ședință foto.
Dră Rutledge, ți-am spus să nu mă întrerupi
când vorbesc cu două femei superbe.
Înțeleg, dar e o ședință foto urgentă.
- Da. - Urgentă.
Îmi cer scuze, dnă Blonsters.
- Mergem? - Desigur.
- Bonsoir. - Pe curând.
Ce cântă Lang Lang?
O să fii surprinsă de ce cântă.
- Ce faci, amice? - Andrew, omul meu!
A trecut mult timp, Lang Lang. Ce faci?
- Bine. - Da.
- Cum a fost concertul? - Excelent.
Ce mai face amicul meu Rodrigo?
Fenomenal. Pune locul ăla pe picioare.
E plăcerea mea să-ți prezint inima întregii operațiuni,
Hailey Rutledge, oboistă genială.
- E o plăcere, Hailey. - La fel.
E greu la suflători
dacă Betty Cragdale s-a rănit, nu?
- Da, dar... - Mannie!
- Nivelul e prea ușor. - Bine jucat!
Andrew, ce mai faci?
- Arăți bine. - Încântat!
- Doamne sfinte, ăla e Emanual Ax? - Chiar el.
Trebuie să mai câștig un punct.
Bine, du-te.
- Sună bine, nu? - Da.
Parc-am murit și am ajuns în rai.
Prosciutto și iaurt?
Bărbații nu pot trăi cu carne procesată și lapte fermentat.
Mi-e o foame de lup după ce am primit asta!
Uită-te, maestre.
- Am crezut că nu vrei... - N-ai înțeles.
Nu este simfonia mea.
Dacă ar fi fost o fugă, ar fi fost una a disperării.
Compusă de soția mea și orchestrată de avocatul ei.
Sunt actele de divorț, primite în seara asta.
- La naiba! - O simfonie dulce-amăruie.
Semnat The Verve.
Bine zis, maestre.
Știi ceva? Hai să ne bucurăm de seara asta.
Un nou Tommy Pembridge pentru o nouă eră.
După cum știi, m-am lăsat de băut.
Hai să contemplăm situația.
- ...să-mi plâng de milă! - Las-o. Dă-mi sticla!
- Ce spui? - Nu. Dă-mi sticla!
Uită-te în ochii mei.
Nu-ți trebuie asta, maestre. E otravă, înțelegi?
- E otravă pentru tine. - Doamne!
Nu ne trebuie, bine?
Nu ne trebuie.
Doamne!
Ai făcut bine, maestre.
Ești cu adevărat hermano al meu.
Pentru asta sunt hermanos, desigur.
Dacă vrei să contemplezi, să te bucuri de moment,
am putea să ne ținem unul de altul,
să uităm cum ne cheamă, să privim peste margine,
să ne uităm în abis.
Vino, am ceva aici.
Am primit asta de la un prieten din Fort Lee, New Jersey.
- Miroase ca naiba. - Știu.
- Ce este? - Cică e rășină
cu ciuperci și un fel de venin de broască.
Poți să o fumezi?
Trebuie s-o faci într-un ritual, știi?
Să o tratezi cu respect și...
Sau să o mănânci și să vezi ce iese.
- Hai s-o mâncăm! - Da.
Așa! Da!
Ești pe o traiectorie în urcare.
- Mersi. - Bravo!
- Mersi. - Minunat!
Bine. Unde rămăseserăm?
Din perspectiva unei femei, să o sun sau nu?
Crezi că asta vrea?
Sau sună ca și când
- ...zicea și ea... - Nu știu.
Corect.
E complicat. Ia-te după instinct.
Ești un tip grozav.
Ar fi nebună să nu te vrea.
Da.
Adică, mă rog...
Punct!
Lang Lang.
Joshua Bell, ce faci aici?
Îți spune eu ce fac aici.
Observ că ai călcat linia.
O vezi? N-ai voie să o calci.
- Haide! - Ar trebui să fii eliminat.
Josh, dl Competitivitate. Haide!
Ăla e Josh Bell?
Cred că preferă „Joshua”.
De ce te plângi pentru atâta?
Fiindcă asta schimbă tot.
- Se întâmplă. - La pian, da.
E ca la tastatură, nu?
La vioară, contează și un milimetru.
E o diferență între re și re diez.
- Serios? - Iar ca dirijor,
dacă greșești un milimetru, ce iese?
Haide, ne distram și noi.
Las-o așa. Nu vreau să... Glumesc.
Unii cred că pentru a cânta bine la pian
trebuie să-ți ții degetele flexibile.
Nu e adevărat. Picioarele trebuie să fie așa.
Horowitz spunea:
„Dacă picioarele mele nu merg, degetele nu funcționează.”
Și era un pianist destul de bun.
Nu m-a ajutat deloc până acum.
Nu cred că merge.
Nu simt nimic.
Poate fiindcă sunt obișnuit.
Poate că-s toți anii ăștia grei,
sau o fi sângele meu englezesc.
Știi, strămoși mei au participat
la bătălia din Hastings, în 1066.
- Ia un loc, maestre. - Mulțumesc!
Jucam un joc când eram mic.
Îți dau un nume, o temă, ceva. O imagine.
John Cage joacă jocul ăsta.
- Putem începe? - Da.
Fără baghetă. Opt.
N-am nevoie de baghetă. Îmi folosesc degetul.
- Bun. - E bine așa?
- Da. - Bine.
- Coșmaruri. - Mă înțeleg cu ele.
- Bun. - Îmi plac.
Se uită în ochii mei, eu în ai lor.
- Bun. - Nu clipesc.
- Zece secunde. Mișcare. - Fără interes.
Exercițiu, mers.
Când ai devenit adult?
Când m-am născut.
Și tatăl tău?
Era competitiv în muzică.
- Știi? - Da.
Dirija mambo, știi?
Minunat.
Vreau să mă înveți cuvinte urâte în spaniolă.
Ca „Bagă-ți-o în cur”,
„Bagă-i-o maică-tii”, sau ceva de genul.
Și tu?
Mama mea era drăguță.
Da.
Ce?
Aș putea spune asta cuiva, iar ei...
Dar te-ar omorî.
- De ce? - Fiindcă înseamnă
„Mă cac pe morții tăi”.
N-am cerut asta.
Știu, dar e ceva mai intens decât „Bagă-ți-o în cur”.
- Voiai ceva mai... - E mult mai...
- Prea intens. - E șocant.
Știu.
Mama nu m-a plăcut prea mult.
Era ca un cuțit în stomac.
Moartea.
Mă gândesc mereu la asta.
Mai puțin
atunci când știu că ceva moare în acel moment.
Ca un spectacol.
- Rodrigo, trebuie să-ți spun... - Rodrigo, trebuie să-ți spun...
- Știi, ești... - Știi, ești...
- ...un om minunat. - ...un om minunat.
- Chiar ești. - Chiar ești.
- Și trebuie să spun asta, - Și trebuie să spun asta,
- ...cu toată sinceritatea. - ...cu toată sinceritatea.
- Te iubesc. - Te iubesc.
- Ca între bărbați. - Ca între bărbați.
- Cred că repeți după mine. Da. - Cred că repeți după mine. Da.
- O faci chiar... - O faci chiar...
- ...cu accent englezesc. - ...cu accent englezesc.
Am câștigat?
Pot să te ajut?
Da.
Scrie numele meu.
- Care e? - Bine.
Gloria Antoinette.
Gâdilă.
Cu mâna liberă nu sunt așa bun,
deci aș vrea să nu te mai miști.
E relaxant.
Voilà.
Capodoperă.
Să-ți fac o poză. Întoarce-te.
Concert de Lalo Sala August Memorial
- Bună! - Bună!
- Te-am trezit? - Da, dar a fost drăguț.
Bun.
Arată-mi ce știi. Vino aici.
- Ia arcușul. Stai jos. - Bine.
Aici. Între picioare.
Bine.
Tu cânți, eu ciupesc.
Ar trebui să fie ușor, nu?
Foarte ușor.
Trage până la cap. Așa.
Superb. Ar trebui să înregistrăm.
Știu, nu?
Cum e să fii tu? Tânără, talentată, frumoasă.
Poți să faci orice.
- Da. - Dar e ciudat
că ai reușit deja că faci tot ce ai vrut
- ...la vârsta de... - Douăzeci și șase.
- Uimitor! - Da.
Planific criza vârstei de mijloc la vară,
ca să fiu pregătită.
Nepoți la 30 de ani?
Pastile care subțiază sângele și șampoane care îngroașă părul...
Nicio grijă. Le am deja în baie.
Bună șampanie. Tare, nu?
Da.
Sincer, nu știu cum reușești.
Ești într-o orchestră cu toate regulile alea și birocrația
și aceiași oameni în fiecare zi.
Îmi plac oamenii cu care lucrez.
Pricep, dar e... Unde e...
Unde e pasiunea?
Mereu trebuie să respecți viziunea altcuiva.
Nu e adevărat.
Unde e viziunea ta? Când te pui pe primul loc?
Da. Am și eu pasiune.
Chiar foarte multă.
Asta știu.
Știu și pricep.
Ca să fiu sincer, dacă aș fi făcut asta,
poate că aș fi fost mai bine.
Știi, există...
un alt Andrew Walsh,
a cărui viață a fost compusă într-un mod foarte diferit.
Și, uneori,
mă gândesc la el.
- Pavel, ce faci? - Hei!
Am un absint cehesc pentru tine.
Mersi, Sophie. Arăți grozav, apropo.
- Mersi. Și tu. - Urmează Gloria Antoinette.
Scuze. Îmi dai un la, te rog?
Bine. Scuze, sunt...
Am nevoie de nota mea.
Haide.
Ce voce frumoasă!
Pavel, e ultimul loc
în care mă așteptam să dau peste un cunoscut.
Locuiesc în apropiere.
E barul de cartier și îmi plac serile pentru amatori.
Știi, mi-am petrecut toată viața cu profesioniști,
și mă relaxează să fiu și lângă amatori.
Încă mai caută.
Dră Antoinette, spune-mi.
Ce faci aici?
Caut, cred.
Mulțumesc.
Pleacă autobuzul din stație.
Pleacă autobuzul spre aeroport.
Maestre, nu putem pleca fără tine în America de Sud.
Așteaptă!
Subtitrarea: Cristina Botîlcă
Redactor Anca Tach na Botîlcă