Моцарт у джунглях
Вітаємо в аеропорту.
Це буде чудова подорож, Мішелю.
Побачиш. Вона змінить твоє життя.
АМЕРИКАНСЬКА ЛІНІЯ
Не можу повірити, що ти
ніколи не був за межами Штатів. Та ну тебе.
Я був у Канаді, коли мені 11 було.
Йой, ні...
Але ж наша культура дуже глибока,
купа корінних народів світу
зібрана в одному місці.
Ну, щось таке.
Колись спав з латиноамериканкою?
Ні, я лише в Канаду їздив.
Ой, тобі сподобається. Та й їм також.
Ти ще той ласий шматочок.
Ох тобою й поласують. Так-так.
Ой, щось я трохи переживаю,
оце повернення блудного сина й усе таке.
Якесь воно зловісне все.
Раптом я вб'ю свого батька чи пересплю з матір'ю?
- Перепрошую, пане Маруза? - Так?
Ваш паспорт недійсний.
- О ні, маестро? - Га?
Я досі в це не вірю.
Гратимемо в крутих місцях,
відвідаємо чудові музеї,
походимо по магазинах та ще й їстимемо в номері?
Так, я пам'ятаю свій перший захват.
А тепер усе — лиш купа аеропортів та мінібарів.
- Гейлі? - Класно ж.
Гейлі, дякувати Богу. Я напартачив, допоможи мені.
Мій паспорт недійсний, тож ти мусиш узяти на себе Родріґо.
Ні. Я тепер частина оркестру, тож я не можу.
Та ну, тут усе детально розписано.
Дивись, щоб пив воду
й користувався сонцезахисним…
Ні, так не піде.
Мені треба займатись, а ще я молода і вільна,
і ще й уперше їду в тур.
Мені слід тусуватися в готелях і спати з гарячими латиносами.
Родріґо — латинос. А ще ти єдина, кому він довіряє.
Дякую.
Як політ, Родріґо?
Не без турбулентності, але все чудово.
Що думаєте про Мессі?
О, він ніби скромний Паґаніні на полі.
ТЕЛЕБАЧЕННЯ БРАЗИЛІЇ
МАЕСТРО РОДРІҐО ДЕ СОУЗА
Шановні пасажири, зовсім скоро ми прибудемо в Мехіко.
Гостям бажаємо приємного перебування,
а всіх інших вітаємо вдома.
Ось ваш ключ, дякуємо дуже.
Розбирайте конверти.
Сідайте тільки в рожеві таксі, вони від готелю.
І, як і в інших країнах, не пийте воду з-під крану.
Ой, комусь варто підгузка замінити.
Я б випила «маргариту» біля басейну, а ти?
Мушу купити дівчатками подарунки,
піду поцікавлюся, де то краще зробити.
Успіхів.
Ось і він.
Що б ви сказали своїм
про цей важливий концерт?
Я вже багато що сказав,
та додам одне.
Можна в камеру?
Дуже прошу.
Я б сказав їм грати з пристрастю.
- От і все. - Дуже вам дякую.
Що він сказав?
Щоб не запороли все.
На чиєму ти боці?
Та Боже!
В інших газетах чудові відгуки.
Що ти вчепився до одного поганого?
Бо я жива людина, Гейлі. Зрозуміло?
Щось чути від маестро Рівери?
Його треба посадити в тій ложі...
Ти казав мені це разів п'ять, я займуся.
Добре.
Маестро Рівера — то мій наставник, він як батько, мій учитель.
Ну, він мусить прийти.
Отам ми гратимемо.
Ось там. Бачиш?
Палац образотворчих мистецтв. Що ще?
Думаю, як усіх розсадити.
Чекаю, що скажуть твої кузени
- з боку матері, а ще... - Так, їх багатенько.
Ти вже обрав собі асистента на цей період?
Гейлі, та я не маю часу.
Цей концерт для мене все. Має бути ідеальним.
Я знаю! І теж того хочу. Тому мені й треба вправлятися.
Знав, що Ендрю Волш щодня прокидається о 4.30
і вправляється?
Ендрю Волш? Ти про що? Звідки ти це знаєш?
Прочитала його інтерв'ю.
О боже. Глянь, це ж Боб і Ді Ді.
- Здоров, маестро! - Привіт, Ді Ді.
- Бобе з профспілки. Як ся маєш? - Привіт.
Я радий, Ді Ді, що ти поціновувач місцевої кухні.
Це класно.
- А ти що, Бобе? - Я вже все.
Обідні нямчики
Не розбивай мені серце.
- Що? - Ні, Бобе, так не піде.
Два м'ясні тако, будь ласка.
Хочеш одне?
Та ні, не буду.
Добре. Дуже дякую.
Що це?
Це таємниця. Тому така смачна.
Гейлі!
Штати зіпсували мій шлунок.
Алло? Глоріє, хвильку.
Секундочку. Випий води — і стане краще.
Більше в житті не їстиму таємничих тако.
Перепрошую, Глоріє.
Дуже важливо, щоб маестро Рівера сидів у тій ложі,
тож, мабуть, Хуан Дельґадо може пересісти.
Секунду.
Гейлі, ходи сюди.
- Я зайнята. Попий води. - Ні, ти мені потрібна.
Ні, усе в нормі.
Це повний піар-провал.
Та ні, я зможу грати. Маестро, мені шкода.
- Почуваюся ідіотом. - Таке.
Секунду.
Ми можемо наробити цим трохи шуму.
- Лиш подумайте. - Отак.
Хоробрий музика приїжджає
в чужу країну, щоб нести мистецтво і культуру.
І що стається?
Його грабують, і його безцінна скрипка Бергонці вкрадена.
Скажіть це Дельґадо,
коли проситимемо чек на десять мільйонів.
Ох, Крейгу, це твій момент.
Це неймовірно.
Ти хочеш скористатися з цієї трагедії.
У тобі ніякої культури,
навіть якби все було написано неоновими буквами.
Страхова каже, що треба заяву написати.
Ніяких заяв, ні.
- Ніяких заяв. - Щоб оформити...
Присядь.
Якщо Бергонці в бігах, то я знаю, кому дзвонити.
До ваших послуг, маестро.
Воррене Бойд, ось мій добрий друг Мануель. Ману.
Можеш називати його кузькою.
Кузька? Що б це означало?
Те, що я або ваш ліпший друг, або найгірший ворог.
Аміг'о, не познайомиш мене зі своєю красунею?
- Не моя красуня. - Гейлі.
Друга гобоїстка.
Але вона дуже мила.
- Моя асистентка. - Лиш кілька тижнів.
У тебе багато листів на пошті, правда?
Я могла би...
Можеш братися за них.
Гарні шмотки, хлопче. Красуня купила?
Так що з машиною?
Виграв у лотерею?
Довбень.
Сам купив. У мене все в шоколаді.
Ага, ну.
Оце твоє волосся,
і одеколон, і персні, Господи.
Та ну тебе.
Як ти, братику?
Чудово, хлопче.
У Мехіко 22 мільйони людей,
як ти знайдеш одну скрипку?
То не проблема.
Нам треба з Еразмо поговорити.
Знайти його — це проблема. Та не слухай його.
Тут не можна паркуватися!
Ніхто не знає, де він живе.
Нема мобілки, він завжди в русі.
Але я знаю, де і з ким він зависає.
То це отут?
Ні, тут працює Паула, дружина Ману.
Воррене Бойд, розслабся. Дивись на дівчат.
Деякі й масажі пропонують.
З сюрпризом. Візьму-но я тобі щось.
Дієтичну колу, будь ласка.
Треба кого трахнути, щоб обслужили?
Іди к бісу, Мануелю.
Я годину чекаю. Де ти був?
Не говори так зі мною.
Я мусив декого підвезти.
Агов, Пауло!
Родріґо, котику! Як ти?
Ти не казала, що знаєш Короля!
Я вас познайомлю.
Розказуй, що було сьогодні зранку.
Ну, після того, як ми заселились,
я запитав консьєржа, де можна купити подарунки для сім'ї.
Як того консьєржа звали?
Не пригадую. А, Віктор.
Тож він дав мені адресу, і коли я приїхав,
двійко бугаїв з'явилися ніби нізвідки.
Один дав мені по голові, а інший схопив футляр.
А нащо брав з собою таку дорогу скрипку?
Через страховку. Вона завжди має бути біля мене.
Стривай.
Так.
Що там, друзяко?
То він? Ти знайшов Еразмо?
Ми вже близько.
Старшим чоловікам це краще вдається.
Воррене, вона каже, що їй до вподоби твоя зрілість,
твій досвід, і вона не проти побалакати.
Ми їдемо в поліцію, чи що?
Мені ще треба час, щоб налаштувати скрипку перед концертом.
Не дуркуйте.
Ану їдь по-людськи.
Ні, я вже тако наївся.
Ти тепер занадто витончений, чи що?
Та заспокойся.
Агов, Воррене, його шлунок уже ні до чого.
Може, і яйця також.
Моя мама буде зла.
Вона нас через вас повбиває.
Пауло, що таке?
Ви бачили, котра година?
Мануель сильно запізнився.
Ніяких відмовок, ні.
Ні.
Родріґо, рада бачити.
Ой, яка краса.
Ходи сюди, дитинко.
Досить з мене вас двох.
Це твій будинок?
Ходімо подивимось.
Зроби мені екскурсію. Де твоя кімната?
Отам?
Цей купив яєчко.
Цей додав солі.
Цей усе зготував.
Цей... що там далі?
А цей пішов у відпустку.
А цей маленький усе з'їв.
Тоді ми домовилися.
- Скрипка? - Що?
Ми знайшли Еразмо. Ходімо, давайте.
Подзвониш, як будеш у Нью-Йорку?
- Га? - Подзвони мені.
Бувай, маленька, па.
Ще побачимось.
- Ні, не можу. - Подзвони. Нью-Йорк.
Бувай, Гуадалупе, до зустрічі.
Агов, красуне, потанцюємо?
Звісно.
Ти якась неговірка останнім часом.
Насолоджуюся своєю компанією, хоч раз.
Гарно танцюєш, Бобе.
А чого ти дивуєшся?
Я не здивована. Я пам'ятаю твої рухи.
Слухай, Верглій мені розповів про один ресторан,
я дивом зміг забронювати столик на завтра.
Може б ми...
Ніяких зобов'язань, звісно.
Прикольно. Я за.
Гейлі, потанцюй з нами.
- Не можу, дуже зайнята. - Давай.
Як візьмуся за щось, то телефон...
Знаєш що? До біса телефон.
Це має бути весела поїздка,
- а ти ще нічого веселого не зробила. - Знаю.
Тут ти і маєш бути зі своїми колегами.
- Перепрошую. - Так, Бобе.
Не хочете покурити?
- Так. - Та ну?
- Добре. - Де ти це дістав?
- Та ну. - Справді?
Дякую, але ні.
Де ще?
Гейлі, це Родріґо.
Я десь тричі тобі дзвонив.
Набери мене чимскоріш.
Та гроші — це не проблема.
Так, ми знайдемо гроші.
Чудово. Я пообіцяв Еразмо 150 тисяч песо.
150 тисяч песо? Не можу цього собі дозволити.
А по чому песо?
Сволота.
Воррене, мені здається, що поліція хоче нас зупинити.
Їм просто до вподоби моя нова автівка.
Ну, може, закони змінилися.
Я тут давненько не бував.
Ми не можемо зупинитись, ми й так запізнюємося до Еразмо.
Господи, не люблю таке.
Завтра концерт, на мене покладаються.
Хлопче, ти й так знаменитий.
Твоя пика усюди в цьому місті.
Щось мені це не подобається.
Що тобі є?
Заспокойся.
Тебе бентежить, що...
Забираймося звідси!
От чорт!
Бляха.
Ми помремо?
Ми помремо.
Я помру в Мексиці.
Стривай.
Ні!
Це ти мене в це втягнув, я не можу так.
Коли ти в біді, то кому ти дзвониш?
Знаєш що, мудило?
Це в мене справжні проблеми в житті.
Справжні проблеми? Життя?
А моє життя — це підробка?
Сидіти у в'язниці
й чекати на Гуадалупе...
Не нервуй мене.
Чорт. Зачекай.
Хлопче, я знаю, хто ти,
звідки ти і який ти.
- Агов, Воррене. - Що?
Може, розріжемо маестро, і глянемо, що в нього в сраці?
Він дуркує, Воррене. Він мені як брат.
Що ти йому тоді кажеш?
Коли він такий?
- Дегенерат, придурок, дебіл. - Та він мудло.
Мудло ще те.
Гаразд, ага.
Він краще дає з цим раду.
Агов!
Ті бугаї, що вкрали твою скрипку, як виглядали?
Низькі, високі? Світлі, темні?
Ну, один середнього зросту. А інший дуже високий.
Він тебе вдарив лівою чи правою?
Та лиши Воррена в спокої.
Ні, все гаразд.
Правою рукою, я це добре запам'ятав.
Ага.
Що таке, Ману?
Ласкаво просимо до раю. Вона така красива, правда?
Так. Але це не моя скрипка.
Точно не його.
Правда. Але варто було б мати саме її.
Гляньте на ці пропорції, а як вона закручена.
А тут позаду ніби полум'я.
А як звучить. От послухайте самі.
За 150 тисяч ви ніби крадете її в мене.
Ми прийшли по Бергонці.
Я вам кажу.
Я чую все, що говорять у цьому місті,
але про Бергонці — ані слова.
Сеньйору треба на чомусь грати завтра, ні?
Еге ж.
Дам в оренду за 30 тисяч.
Ми не можемо в поліцію піти?
У мене ще одне питання.
Що ти так нервуєшся?
Скажи-но.
Той високий тебе лупнув, середній забрав скрипку,
а опісля вони вибігли на вулицю чи зникли у провулку?
У провулку.
Ага.
Ще трохи — і ми знайдемо твою скрипку.
Обіцяю.
А Мануель — людина слова. Завжди.
Винятком була лише та твоя блондинка. Як її звати?
Ото ти сволота.
Ти колись, бляха, ночувала в аеропорту в Г'юстоні?
Тобто ти в Г'юстоні? Ти маєш бути тут, зараз же.
Ага, ну,
передай це богам погоди, Глоріє.
Я сьогодні тут лишуся.
Мусиш завтра бути тут на зустрічі з Дельґадо, окей?
Бувай.
Я Глорія Віндзор з Нью-Йоркського симфонічного.
- Пора, маестро. - Так, Гейлі.
Пригадую, як я прийшов сюди вперше.
Був дуже маленький, якось пробрався. І ховався у вбиральні.
Жіночій?
Ага. Це була «Маленька нічна серенада» Моцарта.
- Найкраща. - О так.
Чорт. О, дякую.
Дякую. От чорт, Гейлі.
Дуже пишаюся, що я зараз тут.
Кажуть, що легше
батькові
мати сина,
аніж синові
мати справжнього батька.
І цей концерт я хочу присвятити
своїй сім'ї,
а зокрема, одній людині,
яка зараз тут
і є моїм батьком по духу.
Маестро Іґнаціо Рівера.
Де ви?
Чуєш, ти, я друзяка диригента...
Що ти, як ти?
Рада познайомитись з вами особисто.
Як вам сьогоднішній концерт?
Дуже зворушений усім,
а також видом на мою улюблену ложу. Чомусь пусту.
Ах, таке неприємне непорозуміння.
- Родріґо! - Так?
Сеньйор Дельґадо саме казав, що виступ чудовий.
Як ся маєте?
Тішуся, що ви тут.
Ви просто неймовірний, це ми всі маємо радіти.
Дякую дуже. Завтра...
Маємо зустріч, еге ж?
Хочу познайомити...
Завтра, усе обговоримо завтра.
Дякую. Перепрошую.
- Гейлі. - Так?
- Ходи зі мною. - Гаразд.
Синтіє, вибач, хвильку.
Гейлі, де маестро Рівера? Його ж не було в ложі.
Я диригував і дивився, його не було.
Ну, касирка сказала,
що він забрав квитки.
Лиши бідну дівчину в спокої.
Гарно з твого боку домовитися за ту ложу.
Маестро.
Але вона не для таких голодранців, як я.
Є таке місце — 37-й ряд, якраз у центрі.
- Улюблене. - Так і є.
- Улюблене місце. - Еге ж.
Не помітив вас у натовпі
й злякався.
То як вам?
Ну...
між 8-м і 12-м тактами першої частини
темп був такий собі.
Це правда.
І ритардандо ніби кудись поспішало.
А в каденцо дель пікколо...
музикант грав так, ніби запізнювався на поїзд.
Хочу тобі сказати от що.
Я думаю, що тобі вдалося перетворити
посередню групку
на справжній оркестр.
Дякую, маестро.
Вітаю тебе.
І ще одне. Друга гобоїстка?
Часом мала забагато ентузіазму.
Але вона юна і грає з пристрастю.
Можете поцілувати.
Дякую вам.
Маєш завтра поїхати в Тепостлан.
Але ж я завтра пресконференцію маю.
І...
важливу зустріч з Хуаном Дельґадо.
Так, маестро Дельґадо, чоловік при грошах.
Маємо багато про що поговорити.
І діти будуть раді тебе бачити.
Так, вони з нами. Так, Пауло.
Неймовірно, Родріґо. Не можу повірити,
що ти так вправно рухаєш паличкою.
Міг би в нього повчитися.
Так, але як умістити її в руці?
Ох, як тонко.
Як завше.
Що там?
Знайди Воррена.
Гаразд, так.
Хвилинку. Пригощайся.
Воррене Бойд, ходімо, є новини.
Як він її знайшов? Він певен, що то Бергонці?
Ну, якщо то не Бергонці, то я сам піду в поліцію.
Справді?
Вітаю вас! Чудове шоу!
Дякуємо.
Що сталося, Ману, що таке?
Багато всього цікавого.
Виявляється, немає провулку,
яким могли втекти злодії наприкінці вулиці Браво.
І чи знали ви, що правші
набагато ймовірніше заїхати в ліве око?
Хіба що він мусив би сам себе бити.
Ходімо.
У готелі й справді працював консьєрж на ймення Віктор.
І вісім років тому пішов на пенсію.
А люба Карла, яка тут працює,
попросила мене передати Воррену Бойду,
що їй сьогодні не вдалося надіслати пакунок.
Мені дуже цікаво, що там може бути всередині.
А вам?
Бергонці.
Воррене Бойд.
Чому?
Маестро, я...
У мене двоє дівчат у коледжі, ще одна — у приватній школі.
Друга позика
на квартиру, яку я вже не стягую...
І якщо цей оркестр страйкуватиме, я...
Я сидітиму в Мексиці, га?
Ні, тебе не посадять, ні.
Людям ми скажемо,
що Ману знайшов скрипку, як і обіцяв.
А на майбутнє... Ну подивимось.
Ти — моя права рука,
мій соліст, моя перша скрипка.
Але я на тебе розраховував, й ось чому мені боляче.
Ось чому я такий розчарований.
Воррене Бойд.
Так, звісно, так.
Ну нічого собі.
Ти був строгим,
але співчутливим.
Точно станеш колись хорошим батьком.
Дякую, брате.
Ми сьогодні були ніби діти, правда? Загадки розгадували.
Еге ж.
Я намагаюсь
розгадати
іншу велику таємницю.
Хто батько моїх дітей?
Починається.
Пауло, тримайся.
Ось.
Я допоможу.
Можна вже.
От чорт!
Ось так.
Слухай, а як ти про скрипку здогадався?
Елементарно, Ватсоне.
Це як «Звіздочолий» зі Шерлоком Голмсом.
На жаль, не читав.
Я зрозумів, що можеш розгадати майже все,
живучи на вулиці.
А все інше...
можеш вивчити з книжок...
і фільмів.
Творчий керівник Юрій Лаховський же все,