Mozart v džungli
Řekněte mi, co pro vás znamená hudba.
Ano.
Kolik je ti let?
Kolik bys řekl?
-Sedmdesát? -Sedmdesát? Vypadám na tolik?
Opravdu? Ještě někdo? Někdo tady...
Co díky hudbě cítíte? Ano.
Nic.
To je skvělá odpověď. Opravdu,
protože hudba vlastně není nic.
Jsou to jen vibrace, které putují vzduchem.
Spojujeme si je s pocity
a se vším, co máme nebo nemáme rádi.
Až tehdy se hudba stává něčím víc.
Opravdu skvělá odpověď.
-Já mám otázku. -Ano.
Čím je hudba pro vás?
Je to můj život. Na to...
Myslím na ni bez ustání.
Budím se s ní, chodím s ní spát.
Je to vlastně způsob, jakým se dorozumívám
se světem a se sebou.
Takže je pro mě vším.
Kdyby se mi hudba najednou ztratila,
tak nevím.
Podle Winkelstrausse nemáme dost hlasů?
-Ne, nemáme. -Do prdele.
Jak to vidí on?
Je to hodný chlap. Je nám nakloněný.
Jo. Ale říkal, že budeme mít spoustu volna.
Volno se přeceňuje.
-Jsem zpátky! -Zlato, vítej.
V tom, co děláme, je kouzlo,
když to děláme správným způsobem.
Jo?
Dokud jsem tady nahoře, tak správný způsob
je můj způsob.
A kruci.
Když jsem byl miminko a sál z mámina prsu,
slyšel jsem Beethovenovu Osudovou. Moje první vzpomínka.
Nasátá vzpomínka.
Věděl jsem, že ji musím zdolat.
Už jako miminko jsem to věděl.
A teď...
zkusme zjistit, co o ní víte.
Třpyť se, třpyť se, hvězdičko
Zasviť na mě
...maličko
-Asi jsi nemocný. -Nemáš talent.
Špatné?
Neumíš zpívat.
Dost. Je to trochu mimo.
Tak dobře. Jen hoboj.
Ne. Dost. Tak jo.
Hrajete trochu jako tělo bez duše.
Vy... já jen...
Znovu. Pardon. Znovu, prosím.
Ne, stačí!
Ještě jednou.
Tentokrát se do toho položte!
Užijte si to. Zahrajte to trochu jinak, ano?
Pro jednou to udělejte dobře, ano?
Ve vší úctě, maestro, takhle hraju už 35 let.
Třicet pět let?
To je strašně dlouho, ne?
A kdy za těch 35 let
se u vás objevila artritida?
A teď znovu.
Počkat.
Kde je ta druhá?
Ta mladá, ta hezká. Z toho plakátu.
Já... myslím, že šla...
Jsem tady.
Vynikající! Pojďte sem.
Posaďte se, drahá.
Něco ti povím,
netrefím se a jsem vyřízený navždy.
Trefím se
a nechám to na tobě.
Ano!
Pěkně. Dvojitý zásah.
Tak jo.
Když říkáš.
Ježíši, to je dobrota.
Možná jsi
dva a půlřadý skladatel, Tommy P.
Ale jsi prvotřídní krasavec!
Ubohé.
PEMBRIDGEŮV ÚŽASNÝ HUDEBNÍ STROJ
Jo. No, staré dobré dada.
Maestro, co je to za notu?
E.
D.
A tahle?
Zahrajte ji znovu.
Nevím... asi máte pokažený klavír.
Děláte to špatně. Nebo nevím.
Rodrigo, vy trpíte amúzií.
Amúzií?
Ano. Je to vzácná porucha vnitřního ucha,
která vám brání rozpoznat tóny.
Většinou bývá spojená
s nějakým zraněním hlavy.
Do prdele. Ano.
Nedávno, ano, já...
jsem prokletý.
Zrušte můj odpolední program a přeložte oběd s mým synem.
Máte klobouk?
Nemám žádnej zasranej klobouk!
Dej mi svou hučku a já ti do ní nachčiju!
Maestro?
Co tu děláš, Rutledgeová?
Byla jsem učit na Mercerové
a teď jdu na vlak.
-Ale co tady děláte vy? -Já tu taky žiju.
Ale v současnosti žiju okamžikem.
Zároveň skládám takovou písničku
zvanou Pocta taťuldovi!
Jdi do prdele, taťuldo! Mám tě rád.
Obtěžuje vás ten muž?
Obtěžuju ji? Ne, konstáble.
Ona obtěžuje mě!
To nic. Je to v pořádku.
Bože, já chtěl být skladatel.
Podívej se na mě teď. Nedokážu poskládat ani sám sebe.
Kde jste schrastil tohle?
Bylo to moje jediné dědictví!
To a můj nos!
Můj otec, ať hnije v pokoji, byl obchodník.
A při vzácných příležitostech, kdy býval doma,
většinou páchl irskou whisky
a přivázal si tuhletu blbost
a nás ubohá děcka příšerně ztrapňoval.
Ježíši! Ano!
Gratuluju! Výborně! Tak.
Proč? Proč, proč jsem to udělal?
-Proč? -No jo.
Bože, proč jsem se dobrovolně vzdal svého orchestru?
Já myslela, že jste se ho chtěl vzdát dobrovolně.
Neblázni, ženská! Ne!
Hele, když se naskytne příležitost, chop se jí.
Prostě se té děvky chop.
Díky bohu, že jsi tady.
Co se tady sakra stalo?
Constanze! Jak rád tě vidím.
Víš, vejdeme se sem oba.
To se vsadím. Hezky tě osuším. Kde máš ručníky?
Proč ti říká Constanze?
Mohla bys do vysoké sklenice rozbít čtyři vejce?
Jasně. Proč ti říká Constanze?
-Nesnáším překvapení. -Tohle je pro tebe.
Snaž se mít otevřenou mysl, jo?
Dobře. Ježíši.
To jsi udělala sama?
Jo.
Byl tu červený...
Je dole.
Jsou tu všechny věci.
Všechny, co jsi měl.
Jak jsi to opravila?
Vygooglila jsem si „Jak opravit starý projektor?“
Kdo jsi?
Pojď. Chci ti něco ukázat.
Drahá, rajčatový džus.
Ano.
Mám ho. Mám kokos, zázvor...
Banány a Sanku.
Je to nechutný koktejl, ale zabírá pokaždé.
Chřest.
Chřest jsme přece vyřadili,
protože se ti hnusilo, jak smrdí moje čůránky.
Asi bych už měla jít.
Ale bylo hezké na vás narazit a tak.
Nashle, maestro.
Víš, Thomas a já se známe už hodně dlouho.
Jak jsi říkala, dirigenti jsou velice komplikovaní.
Ano. A cellisti taky.
Očividně. A hobojisti taky.
Zpráva - Andrew Walsh Musíme probrat turné po Evropě
Kazeťák?
Test. Test. Raz, dva, tři.
-To jsi ty? -Tady Bradford Sharpe.
-Zrození podcastera. -Tati.
Ano?
Byl jsi v práci?
Byl jsem v práci.
Letěl jsi letadlem a narazil jím do budovy?
Ne, neletěl jsem letadlem. Jel jsem autem.
Vypadl jsi z letadla?
Nevypadl. Další otázka.
Můžu si dát zmrzku?
Ne.
Ale dobrý pokus.
Škoda, že jsem ho nemohla poznat.
Mrzí mě, že jsem do tebe ryla kvůli tvým věcem.
Kurva, řekni něco.
Cokoli.
Jaké slovo je pro...
Pro tohle?
Spokojili bychom se s nesnižováním penzí
a mírným zvýšením nemocenské a základního platu.
To zni rozumně, ne?
Je to rozumné. Ale víš,
musíš se dostat přes všechny ty sračky,
právníky, Bibeny a Boby z odborů.
Musíš si sednout a probrat to jako žena s ženou.
S tebou?
Ne, drahá. Ne se mnou. Nebuď troufalá.
Tohle je o pět řad níž a dvě sedadla dál.
Dobře.
Vítejte. Užijte si vystoupení.
-Užijte si koncert. -Díky.
Užijte... Maestro.
Ano, Blair, já vím, zvláštní, že?
Ale jsem tady jako civilista.
Berte mě za normálního posluchače. Normálního...
Snad to nebude natrvalo.
-Vítejte. -Díky.
Děkuju.
Gabrielle, učitelko, víte co?
Půjdu do zákulisí prohodit pár slov s Lennoxem
a orchestrem a popřát jim štěstí.
Hned se vrátím, ano?
Stačí.
To bylo sladké. Jako dort.
Jako narozeninový dort.
Já zkurvený dorty nesnáším.
Jsou na hovno. Chci steak. Chci maso.
Je to tak těžké? Jsi mimo! Je to špatně! Jasné?
Tohle je kurva práce.
Kde je artritická Betty, když ji potřebuju?
Hej, to by stačilo. Už je čas na vystoupení.
Já ti řeknu, jaký je čas, Bobe.
Je čas, abys vzal flétnu a naučil se na ni hrát pořádně.
Jasné? Mnohem líp!
Líp, než na ni hraješ teď!
Lennoxi. Hele, mohl bys...
Dobře, pět minut pauza. Utíkej na záchod, jo, Bobe?
Deset minut pauzy.
Mrzí mě ta rozmrzelost,
ale tohle se mi nelíbí.
Jo. Ne. Chápu. Taky se mi to nelíbí.
Jen jsem chtěl krátkou kadenci hoboje
v první větě, a aby byla rychlejší.
Jo, ale to je tvoje interpretace.
Má to být svižné.
To si můžeš zasloužit, víš?
Pokud dáš hoboji volnost, necháš ho znít,
pak můžeš nechat orchestr...
Až potom do toho dej hněv a zlobu.
Hněv a zloba, to se mi líbí, kámo.
To, to jsem já. Moje značka. Chápeš mě?
Hněv a zloba, to je Lennox.
Ale tamti prastaří důchodci,
ti neznají disciplínu, nesoustředí se
a pořád běhají na záchod.
Já vím.
Banda rozmazlených spratků.
Jo, to sice jo, ale je to můj orchestr.
Chováš se k nim hnusně.
Ano, můj orchestr a hnusně.
A oni si to nezaslouží, víš?
Ani Ludwig si to nezaslouží.
A takhle s hobojistkou nemluv.
Víš co? Vyrazím tě. Vyrazím!
-Vyhazov! -Vyhazov.
Nemůžeš mě kurva vyrazit!
Můžu, Lennoxi! Ano, víš co? Je to ve smlouvě!
A to je můj úřední šiml! A toho nezkrotíš.
Já ho můžu zkrotit. Ale ty ne.
Nemůžeš ho zkrotit. Máš padáka!
Sereš mě, tohle nemám zapotřebí. Seru na to.
Rodrigo ho fakt vyrazil?
Jo a potřebuju tvou pomoc!
Co? Ne. Ty jsi teď jeho asistent.
Je to na mě moc složité.
Říkám, že to je teď tvoje práce.
-Ne. -Nemůže dirigovat.
Jak to myslíš? Osudovou oddiriguje i ve spánku.
Nedokázal dirigovat ani Třpyť se, hvězdičko.
A to byl úplně vzhůru.
Myslíš, že máš problémy se sluchem? Já neslyším ani scheisse!
Ludwigu.
Složil jsem svou Devátou v naprostém tichu.
Představ si to, psát Ódu na radost, když jsi naprosto zoufalý.
V roce 1824 jsem neměl absolutně žádný sluch,
ale dirigoval jsem.
Já vím. Vždycky jsem se na to chtěl zeptat. Jak to šlo?
Příšerně. Vůbec jsem ten orchestr neslyšel.
Špatně jsem počítal a dirigoval jsem dál,
i když už skladba skončila.
-Všimli si toho? -Všichni.
To je hrůza. Proč mi to vykládáte? Proč?
To je dobrá otázka.
Ani neexistujete.
S kým to mluvíš?
S Ludwigem.
Mike mi to řekl.
O tom...
Panebože. Ne, bude to hrůza, Hai Lai.
Bude to příšerná hrůza.
Měl jsem zůstat v Mexiku!
A poslechnout Riveru.
Ne! Mexiko byla fantazie. Fantazie, jasné?
Fantazie?
Nikdo si dnes ničeho nevšimne.
To ti slibuju.
Aspoň nikdo z publika.
Dámy a pánové, došlo ke změně programu.
Dnešní vystoupení bude dirigovat náš maestro,
Rodrigo DeSousa.
Maestro, vím to. Zvládneme to. Určitě.
-Sakra. -To nic.
Pardon.
Mockrát vám děkuju. Vážení, ne.
Jste úžasní. Hej, Hai Lai! Hej.
-Ahoj. -Mockrát děkuju.
Díky, protože vím, že ty a Warren Boyd,
-že jste to vymysleli. -Jasně.
-Dalo se to, že? Jasně. -Jo.
A taky...
chtěla jsem ti říct, že tě má orchestr moc rád.
A neříkám to jako nějakou klišovitou metaforu.
Oni... je to pravda.
Já je taky.
Já taky. Taky mám rád orchestr.
Pomůžeš jim?
Pokusím se.
Pojď dál, Cynthie.
Poslyš, chtěl jsem, abyste se sešly,
protože vás dvě mám nejradši na celém světě.
Cynthie, chci se omluvit za ten článek v Postu.
Už se to znovu nestane. To mi můžeš věřit.
To ráda slyším.
Co kdybychom se vykašlaly na kecy.
Vím, že musíte probrat důležité věci,
ale mám jeden návrh. Prosím...
nechte si to pro sebe.
Ahoj.
Zvládla jsem to. Je to vyřízené!
Teda ne vyřízené. Ještě ne.
Ale mluvila jsem s Glorií a je v pohodě. Jsme v pohodě.
Udělaly jsme obrovský pokrok.
Prosím tě, nedomlouvej nic za mými zády.
Rozcupují tě na kusy. A Gloria nemá žádnou moc.
Je vedoucí celé rady.
Ne. Všechny hlasy má Biben.
Hele, tohle je masakr.
A naštěstí mám taky nějaké zprávy.
Tyhle informace tě možná zaujmou.
Dala jsi to někomu?
Timesům.
-Co? -Jaké „co“?
Všechno jsi pokazila.
Gloria se z toho pomine.
Dělám svou práci.
Svou práci? Hele, tvou prací je pracovat pro mě, Nino.
Děláš pro nás, pro orchestr. Na to jsi neměla právo!
Cynthie, na něco se tě zeptám.
Co kdybych si jednou sedla do orchestru a snažila se hrát na cello?
Jak by mi to asi šlo?
Moc dobře ne, že?
Protože já na cello hrát neumím.
Tak nechoď do mé kanceláře
s tím, že umíš, co já.
To si nemyslím.
A zatraceně dobře zvládnu svůj postup.
Až tohle skončí, pojedeš do jiného města.
Bojíš se, že až uzavřu tahle jednání,
začnu se vídat s někým jiným?
Máš kurevsky velké ego.
Orchestr je moje rodina.
Nedovolím nikomu ani ničemu, aby mu ublížil.
Máš padáka.
-Co? -Nevěřím ti. Promiň.
Cynthie.
Vyliž si.
To mám v úmyslu. Pro nejbližší budoucnost.
Moc mě mrzí ta záležitost s Lennoxem.
Zákon džungle, zlato.
Navíc jsi moje studentka.
Pokud tě nenaučím být lepší než já, pak učím špatně.
Jsi úžasná učitelka.
Regi!
Zdravím.
Hailey, to je Reg. Reg taky býval můj žák.
Teď je první hoboj ve filharmonii Des Moines.
Včera byl na koncertě a slyšel tě hrát.
Myslel si, že budu hrát já.
Betty říkala, že jsi skvělá. Ta dikce, to polohování.
Máš přirozeně ohebný měkký cit. Nádhera.
Má pravdu. Hraješ nádherně.
Hailey,
co nevidět přijdeme o náš druhý hoboj.
Je to tvoje, pokud chceš.
Musím říct, hrajeme dost popu,
ale občas tam vpašujeme i nějakého Sibelia.
To mi moc lichotí, opravdu. Pro některé lidi je to určitě velký sen.
Jenom jsem vložila spoustu času do toho
dostat se, kde jsem v New Yorku,
a myslím, že bych měla zůstat tady, takže...
Nemusíš mi odpovědět hned teď.
Popřemýšlej o tom.
Dobře.
Regi, zlato,
co kdyby ses odvlnil do kuchyně
a udělal mi omeletu po iowsku?
Teda ty jsi bohyně.
Hele, ráda bych si s tebou hrála na nejlepší kámošku.
Plést ti copánky, dělat si srandu z bubeníků a podobně.
Ale pravdou je, že Des Moines není tvoje volba.
Počkat, cože?
Pokud tu práci v Iowě nevezmeš,
všem povyprávím o tvém dostaveníčku v Mexiku.
To není dobré pro tebe ani pro maestra.
Jak říkám, džungle,
to je svině.
Kreativní dohled Tereza Němcová estra.