MOZART I JUNGELEN
Si meg, hva betyr musikk for dere?
Ja.
Hvor gammel er du?
Hvor gammel tror du at jeg er?
-Sytti? -Sytti? Ser det sånn ut?
Seriøst? Noen andre? Noen her...
Hvordan... Hva får musikk deg til å føle? Ja.
Ingenting.
Det er et godt svar. Det er veldig bra,
for musikk er faktisk ingenting.
Det er bare vibrasjoner som reiser gjennom luften.
Vi kobler det til følelsene våre
og alt vi liker eller misliker.
Det er da musikk blir noe.
Veldig bra svar.
-Jeg har et spørsmål. -Ja?
Hva betyr musikk for deg?
Det er livet mitt. Det er det jeg...
Det er det jeg tenker på hele tida.
Jeg våkner med det og sovner med det.
Jeg bruker den til å kommunisere
med verden og med meg selv.
Så den betyr egentlig alt.
Hvis musikken plutselig forsvant for meg,
vet jeg ikke helt.
Så Winkelstrauss sa at vi mangler stemmene?
-Nei. Ikke akkurat. -Helvete.
Hvor står han?
Han er en god mann. Han føler med oss.
Ja. Men han sa at vi kom til å få mye fritid.
Fritid er overvurdert.
-Jeg er tilbake! -Kjære deg, velkommen.
Det er magi i det vi gjør,
hvis vi gjør det riktig.
Ikke sant?
Så lenge jeg står her, er den riktige måten
min måte.
Huff da.
Da jeg var barn og sugde på puppen til mora mi, ikke sant?
Da hørte jeg Beethovens Nr. 5. Det er mitt første minne.
Et brystminne.
Jeg visste at jeg måtte beseire den.
Jeg visste det som baby.
La oss...
La oss finne ut hva dere kan.
Blinke, blinke, stjerne lill
Undres hvor du holder
...du holder til
-Du er kanskje syk. -Du eier ikke talent.
Ille?
Du kan ikke synge.
Stopp. Det er litt feil.
Det går bra. Bare førsteobo.
Nei. Stopp. Greit.
Batteriet er litt tomt.
Du... Jeg bare...
Igjen. Beklager. Igjen. Er du snill.
Nei, stopp!
Én gang til.
Kjør på denne gangen!
Kos deg. Gjør noe annerledes, greit?
Gjør noe bra for én gangs skyld, hva?
Med respekt, maestro, jeg har spilt sånn i 35 år.
Trettifem år?
Det var lenge.
Når over de 35 årene
begynte du å utvikle leddgikt?
Igjen.
Vent.
Hvor er den andre oboisten?
Den unge. Den pene. Fra plakaten.
Jeg... Hun... Tror hun gikk...
Jeg er her.
Flott! Kom. Kom inn.
Slå deg ned.
Her skal du høre,
hvis jeg bommer på dette slaget, er jeg ferdig for godt.
Hvis jeg klarer det,
er det opp til deg.
Ja!
En god en. En dobbel boble.
Greit.
Hvis du sier det, så.
Herregud, så godt.
Du er kanskje bare
en andre-og-en-halv-klasses-komponist, Tommy P.
Men du er en førsteklasses kjekkas!
Patetisk.
PEMBRIDGES MERKVERDIGE MUSIKKMASKIN
Ja. Gode, gamle pappa.
Maestro, hvilken note er det?
E.
D.
Hva med denne?
Gjør det igjen.
Jeg vet ikke... Det er noe galt med pianoet.
Du gjør det galt. Jeg vet ikke.
Rodrigo, du har amusi.
Amusi?
Amusi. Det er en sjelden lidelse i det indre øret
som hindrer evnen din til å tolke toner.
Det er vanligvis knyttet
til et slags slag i hodet.
Helvete. Ja.
Nylig ble jeg...
Jeg fikk en forbannelse.
Avlys alt i ettermiddag og flytt lunsjen med sønnen min.
Har du en hatt?
Jeg har ikke en jævla hatt.
Gi meg hatten din, så skal jeg pisse i den!
Maestro?
Hva gjør du her, Rutledge?
Jeg underviste på Mercer,
så jeg er på vei til T-banen nå.
-Men hva gjør du her? -Jeg bor her også.
Men akkurat nå lever jeg i nuet.
Samtidig komponerer jeg en liten vise
kalt Hyllest til pappa!
Dra til helvete, pappa! Jeg elsker deg.
Plager denne mannen deg?
Plager henne? Nei, konstabel.
Hun plager meg!
Det går bra.
Herregud, som jeg ville bli komponist.
Se på meg nå. Kan ikke engang styre meg selv.
Hvor fikk du tak i denne greia?
Det var det eneste jeg arvet!
Det og nesen min!
Faren min, måtte han råtne i fred, var selger.
Og ved de sjeldne anledninger at han kom hjem,
vanligvis med en stank av irsk whisky,
tok han på seg denne greia
og ydmyket oss barna som bare faen!
Herregud! Ja!
Gratulerer! Godt jobbet! Sånn.
Hvorfor? Hvorfor gjorde jeg det?
-Hvorfor? -Greit.
Herregud, hvorfor ga jeg villig bort orkesteret mitt?
Jeg trodde du ville gi bort orkesteret ditt.
Ikke vær gal, kvinne! Nei!
Når du får en mulighet, griper du den!
Du bare griper den jævla greia.
Gudskjelov at du er her.
Hva har skjedd her?
Constanze! Så godt å se deg.
Det er plass til to her, vet du.
Det er det sikkert. Jeg skal tørke deg. Hvor er håndklærne dine?
Hvorfor kalte han deg Constanze?
Kan du hente fire egg og knekke dem i et høyt glass?
Ja da. Hvorfor kalte han deg Constanze?
-Jeg hater overraskelser. -Dette var for oss.
Bare ha et åpent sinn, greit?
Greit. Herregud.
Gjorde du alt dette?
Ja.
Det var en rød...
Den står der.
Alle sakene dine er her.
Alt er her.
Hvordan fikset du denne?
Jeg googlet bare: "Hvordan fikser man en gammel prosjektør?"
Hvem er du?
Kom igjen. Jeg vil vise deg noe.
Tomatjus.
Ja.
Har det. Har kokosen, ingefær...
Bananer og Sanka.
Det er en motbydelig blanding, men den virker alltid.
Asparges.
Trodde vi hoppet over aspargesen,
fordi du hater måten tisset mitt lukter.
Jeg burde sikkert gå.
Men det var hyggelig å møte på deg.
Ha det, maestro.
Vet du, Thomas og jeg har kjent hverandre lenge.
Som du sa: "Dirigenter er kompliserte."
Ja. Det er cellister også.
Visstnok. Oboister også.
Melding - Andrew Walsh må snakke om europaturné
Kassettspiller?
Tester, tester. Én, to, tre.
-Er det deg? -Dette er Bradford Sharpe.
-En podcaster blir født. -Pappa.
Ja?
Var du på jobb?
Ja, det var jeg.
Fløy du med rakettbelte og traff en bygning?
Nei, jeg fløy ikke med rakettbelte. Jeg kjørte bilen min.
Falt du ut av et fly?
Nei. Neste spørsmål.
Kan jeg drikke brus?
Nei.
Men bra forsøk.
Skulle ønske jeg hadde fått sjansen til å møte ham.
Beklager at jeg klaget sånn om at du hadde så mange ting.
Helvete, si noe.
Hva som helst.
Hva er ordet for...
For dette?
Vi hadde gått med på null reduksjon av pensjonsplanen
og en liten økning av helseforsikringen og grunnlagslønnen.
Det høres vel fornuftig ut?
Det er det. Men
du må komme deg forbi alt drittpratet,
advokatene, Bibenene og fagforenings-Bobene.
Du må sette deg og snakke, kvinne til kvinne.
Med deg?
Nei. Ikke med meg. Ikke vær nesevis.
Det er fem rader ned og to seter inn.
Greit.
Velkommen. Nyt forestillingen.
-Nyt konserten. -Takk.
Nyt... Maestro.
Ja, Blair. Det er morsomt, ikke sant?
Det er morsomt, men jeg kom bare som sivilist.
Bare behandle meg som en normal publikummer. Som en normal...
Håper det ikke er permanent.
-Velkommen. -Takk.
Takk.
Gabrielle, lærer, vet du hva?
Jeg går bak scenen for å snakke med Lennox og møte ham
og orkesteret mitt og ønske dem lykke til.
Jeg kommer snart tilbake.
Stopp.
Det var søtt. Som kake.
Som en bursdagskake.
Jeg hater bursdagskake.
Alltid noe dritt. Jeg vil ha biff. Jeg vil ha kjøtt.
Hvor vanskelig er det vel? Det er feil! Ja?
Fy faen.
Hvor er Betty Cragdale med leddgikten når jeg trenger henne?
Hei, det... Det er nok. Det er nesten på tide med forestillingen.
Jeg skal si hva det er på tide med, Bob.
Det er på tide at du tar fløyta di og lærer deg å spille bedre på den!
Greit? Mye bedre!
Bedre enn du spiller på den nå, Bob!
Lennox, Lennox. Du, kunne vi...
Greit, ta fem minutter. Av gårde til toalettet, ikke sant, Bob?
Ta ti minutter.
Beklager at jeg ble litt irritert,
men jeg liker ikke det jeg hører der.
Nei. Ikke jeg heller. Jeg liker det ikke det spor.
Jeg vil bare at den korte kadensen i obosoloen
i første sats skal spilles raskt.
Ja, men det er bare din tolkning.
Den burde være livlig.
Du kan fortjene det.
Hvis du lar oboen puste litt mer, hvis du lar den flyte,
så kan du la orkesteret
senere komme inn med alt sinnet og raseriet.
Sinne og raseri, det er det jeg liker.
Det er... Det er sånn jeg er. Det er merkevaren min.
Sinne og raseri er Lennox.
Men de gamle pensjonistene der inne,
merkevaren deres er mangel på disiplin og fokus
og å stadig be om å få gå på do.
Jeg vet det.
De er en gjeng med bortskjemte drittunger.
Ja, det er de, men du snakker om orkesteret mitt.
Og du behandler dem jævlig.
Du behandler mitt orkester jævlig.
Og de fortjener ikke å bli behandlet sånn, greit?
Ludwig fortjener ikke å bli behandlet sånn.
Og aldri snakk sånn til oboisten.
Vet du hva? Jeg skal sparke deg. Jeg skal sparke deg!
-Sparket! Ja. Sparket. -Sparket?
Du kan faen meg ikke sparke meg!
Jo, Lennox, det kan jeg! For vet du hva? Det står i kontrakten min!
Og det er byråkratiet! Og du kan ikke skjære gjennom byråkratiet!
Jeg kan skjære gjennom. Men ikke du.
Du kan ikke skjære gjennom byråkratiet! Du har sparken!
Kødder med meg, som om jeg trenger dette. Til helvete med dette.
Ga Rodrigo ham akkurat sparken?
Ja, og jeg trenger din hjelp!
Hva? Nei. Du er assistenten til Rodrigo nå.
Dette er for komplisert for meg.
Jeg sa jo at dette er din jobb nå.
-Nei takk. -Han kan ikke dirigere.
Hva mener du? Han kan dirigere Beethovens Nr. 5 i søvne.
Han kunne ikke engang dirigere Blinke, blinke, stjerne lill.
Og han var våken.
Tror du at du har problemer med hørselen? Jeg hører ikke en dritt!
Ludwig.
Jeg komponerte mesteparten av Symfoni Nr. 9 i fullstendig stillhet.
Forestill deg det, å skrive en ode til lykken når jeg var så fortvilet.
I 1824 var hørselen min helt borte,
men jeg dirigerte.
Jeg vet det. Jeg ville alltid spørre. Hvordan gikk det?
Grusomt. Jeg hørte ikke orkesteret i det hele tatt.
Jeg talte feil og fortsatte å dirigere
selv etter at symfonien var over.
-La alle merke til det? -Alle visste det.
Det er grusomt! Hvorfor sier du sånt? Hvorfor?
Det er et godt spørsmål.
Du finnes ikke engang.
Hvem snakker du med?
Ludwig.
Mike sa det.
Om...
Herregud. Nei, det blir grusomt, Hailey.
Dette blir utrolig grusomt.
Jeg skulle ha blitt i Mexico!
Jeg skulle ha hørt på maestro Rivera.
Nei! Mexico var en fantasi. Det var en fantasi, greit?
En fantasi?
Ingen vil vite det i kveld.
Det lover jeg.
Ingen i publikum, i hvert fall.
Mine damer og herrer, vi har en forandring i programmet.
Kveldens forestillingen blir dirigert av vår egen maestro,
Rodrigo DeSousa.
Maestro, jeg vet det. Vi klarer dette.
-Helvete. -Greit.
Beklager.
Tusen takk. Nei, dere.
Dere. Hei, Hailey! Hei.
-Hei. -Tusen takk.
Takk, for jeg vet at du og Warren Boyd,
-han sa at dere fant ut av det. -Selvsagt.
-Det ble vel greit? Greit. -Ja.
Jeg ville også...
Jeg ville bare si at orkesteret elsker deg.
Jeg sier det ikke som en teit metafor.
De bare... Det er sant.
Jeg også.
Jeg også. Jeg elsker orkesteret også.
Kan du hjelpe dem?
Jeg skal prøve.
Kom inn, Cynthia.
Jeg ville at dere skulle møtes,
for dere er de to menneskene jeg er mest glad i på denne planeten.
Cynthia, jeg vil be om unnskyldning for artikkelen i Post.
Det skal ikke gjenta seg. Stol på meg.
Det er godt å høre.
Kanskje vi skal hoppe over drittpratet?
Jeg vet at dere har viktige ting å diskutere,
men ett forslag. Vær så snill...
...hold det for dere selv.
Hei.
Jeg klarte det! Det er avgjort!
Eller, ikke avgjort. Ikke ennå.
Men jeg snakket med Gloria, og for henne er det greit. Vi var greie.
Store fremskritt ble gjort.
Ikke gå bak ryggen min for å forhandle.
De sluker deg levende. Uansett har ikke Gloria makt nok til det.
Hun er formannen for styret.
Nei. Biben har alle stemmene.
Dette er en stygg kamp.
Og jeg har heldigvis noen nyheter også.
Her er noen fakta du kommer til å synes at er interessante.
Har du gitt dette til noen?
The Times.
-Hva? -Hva mener du med det?
Du har ødelagt alt.
Gloria kommer til å gå av skaftet.
La meg gjøre jobben min.
Jobben din? Jobben din er at du jobber for meg, Nina.
Du jobber for oss. Orkesteret. Du hadde ingen rett!
Cynthia, la meg spørre deg om noe.
Hva om jeg ble med orkesteret en gang og prøvde meg på celloen?
Hvordan tror du det ville gått?
Ikke bra, ikke sant?
For jeg spiller ikke cello.
Så ikke prøv å komme til mitt kontor
og tro du kan gjøre det jeg gjør.
Jeg tror ikke at jeg kan gjøre det du gjør.
Men jeg kan visst pokker gjøre min versjon av det.
Du skal til en ny by så snart dette er over.
Tror du at så snart jeg får denne avtalen i boks,
går jeg videre til noen andre?
Du har litt av et ego.
Orkesteret er familien min.
Jeg lar ikke noen, eller noe, skade dem.
Du har sparken.
-Hva? -Jeg stoler ikke på deg. Beklager.
Cynthia.
Kjør deg selv.
Det planlegger jeg. I nærmeste fremtid.
Jeg er lei for den Lennox-greia.
Det er jungelens lov.
Dessuten er du eleven min.
Hvis jeg ikke kan gjøre deg bedre enn meg, er jeg en grusom lærer.
Du er en utrolig lærer.
Reg!
Hallo.
Hailey, dette er Reg. Reg var også eleven min.
Nå er han førsteoboist ved Des Moines filharmoniske.
Han var på konserten i går og hørte deg spille.
Han trodde han skulle få høre meg.
Betty sa at du var flink. Artikuleringen, plasseringen.
Du har en naturlig smidig bløt gane. Det er flott.
Han har rett. Du spiller nydelig.
Hailey,
vi mister snart vår andreoboist.
Jobben er din om du vil ha den.
For å være ærlig driver vi mye med popklassisk.
Men av og til klarer vi å snike inn litt Sibelius.
Jeg er så smigret. Virkelig. Dette er drømmejobben for enkelte.
Men jeg har brukt mye tid
på å komme meg hit i New York,
og jeg tror jeg burde bli her, så...
Du trenger ikke gi meg ditt endelige svar nå.
Bare tenk over det.
Greit.
Reg, kjære deg,
kan du ikke ta med den sexy rumpa på kjøkkenet
og ordne en Iowa-omelett til meg.
Din gudinne.
Hør her, Hailey, jeg kan gjerne leke bestevennen din dagen lang.
Flette håret til hverandre, tulleringe trommisene, alt sammen.
Men sannheten er at Des Moines ikke er opp til deg.
Hva?
Hvis du ikke takker ja til jobben i Iowa,
skal jeg sørge for at alle får vite om flørten din i Mexico.
Ikke bra for deg eller maestroen.
Som sagt: Jungelen
er nådeløs. elen