Mozart a dzsungelben
Maestro!
Maestro! Üdv Velencében!
Beppi Albertelli vagyok.
-Öröm itt látni. -Örvendek.
-Vigyázzon, csúszik! -Jól vagyok.
Milyen volt az út? Elfáradt?
Nem, nem.
-A jó lelkiismeret jele. -Így van.
Alessandra nagyon fog örülni magának,
mint mindannyian.
Várjon!
Látja?
Leterítem a vörös szőnyeget.
Köszönöm!
Köszönöm.
Maga az egyetlen karmester, akivel hajlandó énekelni.
"Kérlek, Beppi, szerezd meg Rodrigót! Csak akkor koncertezem."
Értem, értem. Hízelgő.
Én sosem hízelgek.
Egy magafajta zseninek sosem.
De tényleg...
Adhatok néhány jó tanácsot?
Igen, persze.
A legtöbb gondolás lehúzza az embert,
ha muszáj gondolával mennie,
először alkudjon az áron.
-Ezért hoztam a bicicletámat! -Bravó!
Továbbá, ha tenger gyümölcseivel kéri a tésztáját,
csodás garnélával, kagylóval, tintahallal, azt különösen kedvelem,
semmiképpen, tényleg semmiképpen
ne kérjen parmezánt a tésztára.
Mert azzal nagyon megsérti a séfet.
A világért sem sérteném meg.
Erre. Erre!
És még egy apróság, bármit is csinál,
kérem, ne feküdjenek le!
-Csak semmi paráználkodás. -Értem.
Micsoda öröm! Micsoda megtiszteltetés!
Úgyszintén.
Mesés lesz a koncert. Mesés.
Aztán még beszélünk.
Miután...
Meglehet.
Paráználkodni.
Nem paráználkodni.
Igen.
-Buongiorno! -Maestro!
Nagyon örülök, hogy itt van.
Én úgyszintén.
Kissé valótlannak hat az élmény.
Micsoda megtiszteltetés. Örülök, hogy megismerhetem.
Felismerem a felvételt.
Les Filles de Cadix.
Ön énekli a Párizsi Operaházban, 2002-ben, igaz?
-Nagyon jó. -Köszönöm.
Kicsit meg volt fázva aznap este?
Nagyon meg voltam fázva.
Az előadás után szinte elájultam.
A hangjának igazán gyönyörű bellissima tessiturája van.
-Tud olaszul. -Sí.
Tökéletes kombináció.
Egyre erősebb, és...
Ne beszéljünk olaszul!
Egyszerűbb úgy?
-Evett már? -Nem.
Épp egy kis vacsorát készítek. Jöjjön!
Rendben.
-Jöjjön. -Sí.
Megkötné ezt nekem?
-Persze. -Grazie.
Nagyon tetszik a konyhája.
Nagyon.
Itt érzem magam a legjobban a házban.
Máshol egy palotába tévedt cselédnek hatok.
Én most éppen semmit nem tekintek otthonomnak.
Vándorló lettem.
Ki kellene próbálnia egy 600 éves velencei házat.
Minden süllyed.
A földszint folyton árvíz alatt van.
A penésztől folyton tüsszögünk.
De nagyon szeretem a szülővárosomat.
És ez a fontos, nemde?
Az otthon.
Így van. Az nagyon fontos.
Igen.
Egy kis pasta nera tintahallal.
-Remélem, szereti. -Remek illata van.
Kér egy kis parmezánt?
Nem, niente. Halhoz sosem. Köszönöm. Grazie.
Maestro?
Biztosan van hozzám egy kérdése.
Hogy tudok-e énekelni négy év után is?
Egészen biztos vagyok benne. Tényleg.
Nem próbálkoznék ezzel az előadással.
Néha ostoba dolgokat művelünk.
A zuhany alatt még mindig jól énekelek.
De mindenki ezt gondolja magáról.
Sajnálom, ami a zenekarával történt.
Csodálom a törekvését, hogy is mondjam, megpróbált
életet lehelni a megfáradt filharmonikusokba.
Tényleg szomorú. De egyre közelebb jutottunk.
Mert egyre jobbak voltunk.
De valami gyorsan közbeszólt.
-Igen. -Nagyon gyorsan.
Mindig csak a pénz. Ismerős.
Beppi szeretné, ha visszatérnék.
Hogy turnéra vigyük az előadást.
Hogy legyek újra La Fiamma, a pénz miatt.
Hogy ízlik a tészta?
Nagyon finom.
-Nem főztem túl? -Nem, tökéletes.
Kedves Maestro,
sajnálom, hogy ilyen messzire utazott a semmiért.
A semmiért?
Attól tartok, hogy ez a koncert nem fog megvalósulni.
-De miért... -Örültem a találkozásnak.
Maga különösen briliáns elme,
és nagy sikereket ér még el a jövőben.
Most szeretnék elmosogatni, és aztán lepihennék kicsit.
Kérem, mondja meg Beppinek, hogy "Finita la Commedia".
Alessandra, a tészta legalább három perccel túlfőtt.
Négy és féllel.
Nem a főzést vezényelném.
És ha az énektudásom is túlfő?
Azt sosem engedném. Sosem.
Beszéljünk a vérről.
A szívem már régóta vérzik.
És azt hiszem, a hangja az egyetlen gyógyír.
Mikor először meghallottam, rögtön beleszerettem.
13 éves voltam.
Maestro Rivera mutatta, a Toscában játszott.
Újra és újra meghallgattam.
Szárnyalt a képzeletem. És amiket csináltam...
Nos, nem mesélem el.
De mikor abbahagyta az éneklést,
sírtam.
Sok kifogást talál az ember, ha nem akar valamit megtenni,
de mindig van egy igazi ok, amiért végül megtesszük.
Egy ilyen van.
És mi az?
Tudja jól.
Kedves Maestro,
sajnálom, de ha nem szereti a könnyeket,
maradjon távol az operától!
Viszlát!
Andrew késik.
Üzeni, hogy kezdjük el a beállást.
Meglepő.
Biztos alszik még egy pár órát a Ritzben.
Vagy a Dom Pérignont kell kialudnia.
Hölgyeim, hölgyeim, gyorsuljunk fel egy kicsit!
Hogy gyorsabban eljussunk a szólómhoz.
Ne feledjük, ez Andrew Walsh és Zenekara.
Nem az Andrew Walsh Zenekar.
Oké, nézzük csak!
Bla, bla, bla, a szólóm.
Aztán bla, bla, és igen, a szólóm.
Lehetne a nevünk Hailey Rutledge Zenekar is.
Sajnálom.
Hailey, miattam ne hagyd abba!
-Nagyon vicces volt. -Én csak...
Csak megpróbáltál seggfejnek beállítani.
Nem túl nehéz.
Nem volt akkora dugó, úgyhogy hamarabb ideértem.
Hailey, tényleg úgy csinálok, mint Stevie Wonder?
A fejemmel? Így? Ne válaszolj!
Gyerünk, sok dolgunk van!
Holnap itt hagyjuk Ausztriát,
és irány a velencei fesztivál!
Teljesen elWAKítjuk majd a közönséget.
És kiktől lesznek WAKok? Hölgyeim?
-Walsh Andrew Karától. -Így van.
Hailey, van olyan darab,
ahol szerinted túl gyors vagyok?
Hallgatlak. Mit gondolsz?
A Vivaldi-darabnál?
Most kérdezed? Lehetne határozottabban?
"Elcseszed a Vivaldit!"
Nem, nem cseszi el
az egész darabot, csak...
Csak mókázom, Hailey! Nyugi.
De...
Igen?
Hasonló tempóban haladunk
a Fauréval is.
És Maestro DeSousa nem így csinálná?
Valószínűleg nem.
Talán én sietősebb vagyok,
mint a jó öreg Rodrigo.
Kezdjük inkább a Fauréval, rendben?
Kövessenek! Hölgyeim és uraim.
Indulás.
Csííz!
Van, akinek nem lenne szabad énekelnie.
Teljesen egyetértek.
És van, akinek nem kéne karmesternek mennie.
Remélem, nem rám gondolsz, Wolfgang.
Hát, nem is magamra.
Miért vagy ilyen? Miért, miért?
Ennyi év után is elkényeztetett kis takony vagy?
Miért?
Miért vagy így eltelve magadtól, dezertőr?
Nem vagyok dezertőr. Ne mondd ezt! Hűséges vagyok.
Milyen érzékeny!
Persze én is különösen kedveltem az énekeseket.
Elárulok egy titkot, mind őrültek.
Még sosem...
Sosem kerültem igazán közel az énekesekhez.
-Nem értem, miért. -Talán sosem fogsz.
Elég rossz volt ez a kezdés.
Lassan senki, senki nem akar majd veled játszani.
Ez az ifjú hölgy hozott valamit.
"La Fenice. Éjfélkor."
Jöjjön!
Maestro, az én hősöm!
Alessandra megérkezett, és jókedvű, készen áll a próbára.
Micsoda koncert lesz, igazi történelmi esemény!
Igen, Beppi. Így van. De sok még a tennivaló.
-Persze, persze. -Sok.
-Rengeteg. -Így van.
-Igen. -A konzervatórium?
Igen, a zeneiskola.
Mindenki, ő az én Maestróm, és teljesen megbízom benne.
Itt a műsortervezet.
Igen. Láttam ma reggel.
A legjobb darabok, nem igaz?
Ezekről volt híres La Fiamma
illusztris karrierje során.
Mi a baj? Nem tetszenek?
Szerintem bemutathatnánk egy új Alessandrát,
aki nem versenyez a régi Alessandrával.
Azt hiszi, nem tudom elénekelni ezeket?
Biztosan el tudja,
de talán nem olyan jól, mint régen.
Rengeteg olyan szerep van,
remek szerepek, amiket régen nem tudott elénekelni.
De most már igen.
Mi történt a férfival, aki túl kedves volt,
hogy bevallja, túlfőztem a tésztát?
Mik lennének az új áriák?
Például a Sámson és Delila.
De az egy mezzoszoprán szerep.
Érdekes.
Vagy egy új darab. Egy kortárs szerzőtől.
Egy kortárs szerzőtől?
Bár lenne olyan élő ember, aki kiválóbb, mint Puccini...
Hogy is lennének jók,
ha a legjobbak nem őket választják?
Az a probléma, Maestro,
hogy az olasz közönség nagyon válogatós.
A Maestro döntött. Hogy mered megkérdőjelezni?
A legjobbat szeretném, drágám.
Földbe tipornád az önbizalmamat.
Nem is érdekellek.
Neked csak a pénz számít.
Alessandra...
Csöndet!
Mindenki kifelé!
Bene. Maestro, köszönöm, hogy felvilágosított.
Mindenben segítem majd. Kérem, kezdjen el varázsolni!
Helyes.
Nem is látszik, hogy régi város.
Ez az.
Most legyél ártatlan, anyukádnak.
-Anyukámnak. -Remek.
Most legyél ribis.
Ez az. Jól áll!
Igen, elég jó.
Oké, minden látnivalóhoz el kell mennünk,
jobb, ha indulunk.
-A Szent Márk tér megvolt. -Oké.
-És most hová? -Rialto híd.
-Szuper. Milyen hosszú a lista? -Rialto híd.
-Elég hosszú. -Jó ég.
Nincs különbség a darabok között.
Sibelius pont úgy hangzik nála, mint Mozart,
vagy mint Reveille, és utálom érte.
És bármikor szexelsz vele, mindig ugyanolyan.
Csak egyszer fordult elő.
-Csak egyszer? -Igen.
Értem. Tapasztalatból mondom,
hogy mindig ugyanolyan.
-Minden mondat... -Hanglyukat rajzolt a hátadra?
-Igen. Honnan tudtad? -Francba!
Neked is?
Ez nagyon ciki.
Előbb leborotválta a szőrös hátam.
-Mármint ő maga? -Igen. Jól bekente.
Ezért kap egy pár extra pontot.
Rákente.
-Nagyon bizarr. -Lassan leborotválta.
-A Rialto híd. -Megvan.
-Kész. -Csalódás.
-Kicsit. -Irány a következő!
Azt nézd! Helyes gyerek.
Szia! Nagyon tetszel a barátomnak.
Eljöhetnél este a koncertünkre.
-Szóval... -Nekem te tetszel.
Istenem, és beszél!
Belgiumból jöttem. A fesztiválra.
Király.
Akarsz inni egy kávét a hotelemben?
Egy igazi hotelről beszélsz?
Igen, igaziról.
Oké.
Remélem, azért rátapintott a lényegre.
Hagyd abba! Menjünk. Gyorsabban!
Nézd, itt tíz euróval olcsóbb a kagylótál!
Remek. Olcsó kagyló. Az mindig jó.
Kezd kicsit hányingerem lenni.
Remélem, nem volt romlott a kagyló. Kicsit ragadt.
Csak émelyegsz, mert túl turisták voltunk ma.
Szeretem a zenei fesztiválokat.
Néha lát az ember jó dolgokat.
De főleg rémeseket.
Újra és újra. Rémes dolgokat.
Elviselhetetlen dolgokat. Ide nézzen!
Játszik ma az Andrew Walsh Zenekar.
ANDREW WALSH ZENEKAR
Mi a fene?
Játszik benne egy barátom.
Menjünk el rá!
Rendben.
Bárcsak ne a La Fenicében lenne az előadásunk!
Bent ül a közönség, és a kritikusok.
Mint egy kalitka.
Akkor engedjük ki onnan!
Megoldjuk.
Mi ez, zaklatja önt?
Maestro, találkozunk még.
És beszélünk is. Nem is tud semmit az operáról.
Maga meg az univerzumról.
Tudja, a sötét anyag, teljesen ismeretlen.
Nem ismerjük. Annyi dolgot kell még felfedeznünk!
Ez meg ki?
Egy rémes felbérelt néző.
Ha nem fizetünk,
akkor kifütyülnek az előadáson.
Ha erre sor kerül,
lesétálok a nézők közé, tökön rúgom,
castrati lesz belőle.
Sok újdonságot kell megtanulnom. És a hangom még nem áll készen.
Nem tudom azt adni, amit kérnek.
Micsoda? Dehogynem.
Ne erre gondoljon! Ne miattuk csinálja.
Hanem maga miatt. A vére miatt.
Vagy miattam.
Neki kellene énekelnie helyettem.
Oké.
Miért nem...
-Csatlakozik? -Nem lehet.
Dehogynem. Én vagyok a Maestro, nem igaz?
Ez La Fiamma! Jó ég!
Alessandra, ez az!
El akartam ide hozni, ez az egyik kedvenc helyem.
Régebben egy zárda volt.
Két évig éltem abban a szobában, ott fenn.
Apáca volt?
Az volt feleségem is az.
Akkor már nem apácák lakták.
Hanem olyanok, akik nem tudtak máshol élni.
A színpadi bukásom után mentem oda.
Megértem. Igen.
Az éneklés volt a mindenem. Aztán kiderült, már nem vagyok rá képes.
Mikor itt éltem, nem tudtam enni sem.
Segítettek fürdeni, felöltözni.
Még vécére menni is.
Senki nem tud erről. Csak Beppi.
Ő kitartott mellettem.
Most maga jön. Mondjon valamit, amiről senki sem tud!
De én egy senki vagyok.
Csak néhány hangjegy, akivel játszanak az emberek.
Igazából sokat gondolok
a mentoromra, Maestro Riverára.
Nagyon idős és nagyon beteg.
Meghívott Mexikóba, hogy vegyem át a zenekarát.
Ott kezdtem.
De visszautasítottam.
Aztán New Yorkba mentem, egy olyan zenekarhoz, ami nem játszik.
Költözzön a palazzómba,
és próbáljunk éjjel-nappal,
éljünk a zenének!
Rendben.
Istenem!
Elnézést, nagyon sajnálom!
Jó, hogy benéztél.
Rossz vaporettóra szálltam...
-Kihagytad a beállást. -Tudom.
Nem érzem jól magam, ma kagylót ettem...
Én sem, mert az oboistám,
aki azért van itt, mert elhittem, hogy tehetséges,
teljesen megbízhatatlan.
-ElWAKítunk! -ElWAKítunk!
Gyerünk, gyerünk!
-Hé! Ügyes volt! -Kösz.
Kagyló?
Melyikük a barátja?
Az oboista.
A szeretője?
Hai Lai? Dehogy, a tanítványom. Teljesen ártatlan.
Szereti az ártatlanságot? Vonzódik hozzá?
Erről szó sincs. És oboázik.
Annyira, annyira sajnálom!
Azt hiszem, hogy a második rész menni fog.
Szerintem nem fog menni.
Szerintem itt a vége.
De...
Persze hiányozni fog a kioktatás. Tessék.
Sajnálom, csak nem akartam a színpadon hányni.
Inkább elrohantál a szólóm közepén.
Te jó ég. A szóló, a szóló.
Mindig csak a szólóról van szó.
Mit gondolsz, miért?
Mert ez az Andrew Walsh Zenekar.
Az Andrew Walsh Zenekar. Az emberek ezért fizettek.
Igen, és kérjük vissza a pénzünket!
-Rodrigo? -Eljött megnézni a tanítványát.
Jó ég!
Istenem, ez...
Igen. La Fiamma.
Micsoda megtiszteltetés! Látta az első felvonást?
Láttam, hogy úgy csellózik, mintha fát vágna.
Igen.
Mindig is nagyon kifejezően játszottam.
Elnézést, megint hányni fogok, mennem kell...
Még mindig ki vagy rúgva.
Inkább felmond.
-Nem, nem. -Felmond.
-Kell ez a munka. -Felmondasz, Hailey!
-Kell. -Felmond, Walsh.
-De. Kilépsz! -Ezt akarja, Maestro?
-Ezt akarja? -Igen.
-Igen? -Yo-Yo Ma utánzója!
-Yo-Yo Ma? -Igen.
-A te jó mamádat! -Tudod mit?
-Mit mondtál? -Meg foglak...
Nem értem az akcentust.
Mondd el La Fiammának!
Ciao. Ciao!
Most mi a fenét csináljak?
Hailey, gyere velünk!
Igen, Hailey. Majd mi segítünk.
Találunk neked is egy szobát.
Rendben.
Csak ne hányj a taxiba, jó?
Rendben.
Vagy ha igen, akkor szólj! Minden rendben lesz.
Ez az!
Kreatívfelelős Dranka Anita nden rendben lesz.