Mozart în junglă
Maestre!
Maestre! Bun venit la Veneția.
Beppi Albertelli.
- Mă bucur să vă văd. - Da.
- Cu grijă. Alunecă. - E în regulă.
Cum a fost zborul? Sunteți obosit?
Nu sunt obosit.
- Semn de bună conștiință. - Da.
Alessandra se va bucura foarte mult să vă vadă.
Toți suntem foarte încântați.
Stați puțin.
Vedeți?
Întind covorul roșu pentru dv.
Bine.
Maestre, sunteți singurul dirijor cu care vrea să cânte.
„Te rog, Beppi, adu-mi-l pe Rodrigo. Numai așa cânt în concert.”
Înțeleg... Sunt flatat.
Nu flatez niciodată.
Nu cu un geniu ca dv.
Nu...
Pot să vă dau câteva sfaturi?
Da.
Majoritatea gondolierilor sunt hoți.
Dacă trebuie să mergeți cu gondola,
vă rog, negociați prețul întâi.
- De asta am venit cu bicicleta. - Bravo!
În al doilea rând, dacă comandați paste cu fructe de mare,
creveți, scoici sau sepie, care îmi plac mult,
să nu cereți, insist,
să nu cereți parmezan să puneți pe paste.
Nu se face, și îl jigniți pe bucătar.
Nu vreau să-l jignesc.
Pe aici.
Și încă un amănunt: orice ați face,
vă rog, nu faceți dragoste cu ea.
- Non fornicate. Grazie. - Bine.
Ce plăcere! O onoare formidabilă!
Da.
Concertul o să fie legendar. Absolut legendar.
Și apoi vorbim?
După...
Poate.
Fornicate.
Non fornicate.
Da.
- Buongiorno. - Maestre.
Ce încântare că ați venit!
Da, e o încântare.
E ceva mitologic pentru mine.
E o onoare. Mă bucur mult să vă cunosc.
Recunosc înregistrarea.
Les Filles de Cadix.
Vous le chantez à le Palais Garnier, în 2002, nu?
- Foarte bine. - Da.
Voiam să vă întreb: erați răcită atunci?
Eram foarte răcită.
După spectacol, m-am prăbușit.
Da, pentru că vocea dv. avea o bellissima tessitura.
- Vorbiți italiană. - Sì,
o combinație minunată de note de recunoștință.
Un crescendo de recunoștință pentru...
Să vorbim în engleză.
E mai simplu?
- Ați mâncat? - Nu.
Pregăteam prânzul. Veniți.
Bine.
- Veniți. - Sì.
Puteți să mă ajutați?
- Da. - Grazie.
Îmi place mult bucătăria dv.
Foarte mult.
Aici mă simt cel mai bine din toată casa.
Oriunde altundeva parcă aș fi o țărancă într-o vilă.
Știți, acum nu am chef să stau în nicio casă.
Ca un vagabond.
Ar trebui să vedeți cum e să aveți o casă veche de 600 de ani în Veneția.
Totul se scufundă.
Parterul e inundat jumătate din timp.
Mucegaiul te face să strănuți.
Dar e orașul meu natal și îl iubesc.
Și asta e important, nu?
Acasă.
Da, e foarte important.
Da.
Niște pasta nera cu sepie.
- Sper să vă placă. - Miroase bine.
Doriți și parmezan?
Nu, niente. Nu. Niciodată cu pește. Mulțumesc. Grazie.
Maestre?
Sigur vreți să mă întrebați ceva.
După patru ani, oare pot să mai cânt?
Sunt sigur că mai puteți cânta. Desigur.
Altfel n-ați fi susținut concertul.
Oamenii fac lucruri prostești.
Poate mai cânt la duș, nu?
Dar toți se cred mari cântăreți la duș.
Mi-a părut rău de orchestra dv.
Admir ce încercați să faceți, să aduceți, cum vă place să spuneți,
patimă în orchestra aia tristă și veche.
E foarte tristă. Dar devenea mai puțin tristă.
Pentru că deveneam mai buni.
Dar ne-a sugrumat birocrația.
- Da. - Birocrația.
Banii, mereu banii. Știu.
Beppi vrea să revin.
Să merg în turneu cu acest concert.
Să fiu din nou La Fiamma, din cauza banilor.
Cum sunt pastele?
Foarte bune.
- Nu sunt fierte prea mult? - Sunt excelente. Numai bune.
Dragul meu maestru,
îmi pare rău că ați bătut drumul degeaba.
Degeaba?
Îmi pare rău, dar e imposibil ca acest concert să aibă loc.
- Nu. Dar... - Mi-a făcut plăcere să vă cunosc.
Sunteți genial, e clar,
și o să aveți multe triumfuri în viitor.
Acum trebuie să spăl vasele, apoi să dorm puțin.
Și vă rog să îi spuneți lui Beppi: „Finita la Commedia.”
Alessandra, pastele au fost fierte cu cel puțin trei minute mai mult.
Patru și jumătate.
Nu dirijez gătitul.
Dacă și vocea mea e fiartă prea mult?
N-am să permit niciodată așa ceva.
Vreți să vorbiți despre patimă.
Inima mea sângerează de ceva timp.
Și cred că vocea dv. e singurul lucru care o poate salva.
M-am îndrăgostit de vocea dv. de când am auzit-o.
Aveam 13 ani.
Maestrul Rivera a adus înregistrarea și erați dv., în Tosca.
Am ascultat-o de nenumărate ori.
Îmi imaginam niște lucruri. Făceam lucruri care...
N-o să vă spun ce făceam.
Dar când am auzit că nu mai cântați
am plâns.
Puteți inventa multe motive pentru care să nu faceți ceva,
dar adevăratul motiv pentru care să faceți ceva important...
E un singur motiv.
Și care e acela?
Știți care e.
Dragă maestre,
îmi pare rău, dar, dacă nu suportați lacrimile,
ar trebui să nu vă apropiați de operă.
La revedere.
Andrew întârzie.
Facem proba de sunet fără el.
Ce surpriză!
Probabil mai doarme câteva ore la Ritz.
Doarme după Dom Pérignon.
Doamnelor, hai să măcelărim ceva,
să ajungem mai rapid la soloul meu.
Țineți minte: e Ansamblul Andrew Walsh,
nu Ansamblul Ansamblului Andrew Walsh.
Bun, să citim partitura.
Porcării, vrăjeală, aiurea, soloul meu.
Da, și apoi iar porcărie, vrăjeală, da, soloul meu.
Poate că ar trebui să-i spunem Ansamblul Hailey Rutledge.
Scuze.
Nu, Hailey, nu te opri fiindcă am venit eu.
- Îmi plăcea. Era haios. - Mă...
Nu, încercai să mă faci să par un dobitoc.
Nu e așa de dificil.
Traficul a fost mai bun decât credeam, așa că am ajuns.
Hailey, e adevărat că fac ca Stevie Wonder...
Cu capul... Nu? Nu răspunde.
Bun, avem mult de lucru.
Plecăm din Austria mâine,
apoi mergem la Veneția, la festival.
Și trebuie să fim pregătiți să cântăm AAW măreț.
Și ce înseamnă „AAW”? Doamnelor?
- Ansamblul Andrew Walsh. - Exact.
Hailey, ai în minte o bucată anume
pe care crezi că o măcelăresc?
Te ascult. Ce zici?
Poate cea de Vivaldi?
E o întrebare. Poți fi mai hotărâtă?
„Faci o varză din Vivaldi.”
Nu, nu cred
că faci varză din Vivaldi. Doar că...
Glumesc, Hailey. Calmează-te.
Doar că...
Da?
Cred că avem o abordare similară
în ceea ce privește tempoul cu Fauré.
Și maestrul DeSousa nu ar face așa?
Probabil că nu. Da.
Poate că eu conștientizez mai mult necesitatea
decât bătrânul Rodrigo.
De fapt, hai să începem cu Fauré, da?
După mine. Doamnelor și domnilor.
Discutabil.
Unii n-ar trebui să cânte.
Sunt absolut de acord.
Și unii n-ar trebui să dirijeze.
Sper că nu te referi la mine, Wolfgang.
Doar nu mă refer la mine.
Așa vrei să fii? De ce?
De ce ești răsfățat, după atâția ani?
De ce?
De ce trebuie să-ți miroși pârțurile, dezertorule?
Nu sunt dezertor. Nu-mi spune că sunt dezertor. Eu sunt loial.
Ești foarte sensibil.
Desigur, și eu am avut o slăbiciune pentru soliste.
Și, dacă vrei să știi, sunt toate nebune.
Știi, eu niciodată...
N-am fost niciodată cu o... Știi tu, apropiat de o solistă.
- Nu știu de ce. - Poate nici n-o să fii.
Ai pornit cu stângul.
În curând nimeni, dar nimeni n-o să mai vrea să cânte cu tine.
Cred că tânăra vrea să îți dea ceva.
„La Fenice. Miezul nopții.”
Haideți.
Maestre, sunteți eroul meu.
A venit. Pare fericită, e gata de repetiție.
O să fie un concert minunat, istoric.
Da, Beppi. Așa e. Dar e mult de lucru.
- Desigur. - Mult.
- Mult de lucru. - Așa e.
- Da. - E conservatorul?
Da, școala de muzică.
Vă rog să faceți cunoștință cu maestrul meu, am încredere oarbă în el.
Bun, iată programul pe care îl prezentăm.
Da. L-am văzut azi-dimineață.
Sunt cele mai mari hituri, nu?
Multe arii pentru care La Fiamma a fost faimoasă
în cariera ei ilustră, è giusto.
Ce e? Nu sunteți de acord cu aceste alegeri?
Eu cred că putem prezenta o nouă Alessandra,
care nu se ia la întrecere cu vechea Alessandra.
Credeți că nu mai pot cânta aceste roluri?
Ba nu, sunt sigur că puteți,
dar poate nu la fel de bine ca odinioară.
Dar sunt foarte multe roluri mari,
extraordinare, pe care înainte nu le puteați cânta.
Și acum puteți.
Unde e bărbatul prea amabil
ca să spună că pastele sunt prea fierte?
La ce arii noi vă gândiți?
Sansone e Dalila, de exemplu.
Dar e un rol de mezzosoprană.
Interesant...
Sau o bucată nouă de un compozitor contemporan.
Contemporan?
Poate dacă ar mai exista un compozitor la fel de mare ca Puccini...
Cum pot fi mari,
dacă niciun mare interpret nu-i cântă?
Dar, maestre, nu înțelegeți
că publicul italian e foarte pretențios.
Maestrul meu a decis. Cum îndrăznești să îl contrazici?
Îți vreau doar binele.
Vrei să-mi distrugi încrederea în mine.
Nu-ți pasă deloc de mine.
Pentru tine sunt importanți numai banii.
Alessandra...
Taci.
Ieșiți, toți!
Bene. Maestre, mulțumesc mult pentru că m-ați educat.
Sunt servitorul dv. umil. Vă rog, începeți să creați magia.
Bine.
Credeam că arată mai vechi.
Da.
Acum inocentă, pentru mama ta.
- Pentru mama. - Perfect.
Acum una depravată.
Unghiul ăsta e bun.
Da. Bun. E tare.
Vreau să bifez toate atracțiile Veneției,
deci hai să mergem.
- Piazza San Marco e gata. - Bine.
- Unde să mergem acum? - Ponte Rialto.
- Bun. Cât de lungă e lista? - Ponte Rialto.
- Ponte... Este foarte lungă. - Doamne!
Nu există nicio diferență între bucăți.
Cântă Sibelius la fel cum cântă Mozart,
la fel cum cântă și Ravel, și pentru asta nu-l sufăr.
Văd că e la fel mereu când faci sex cu el.
Am făcut sex o dată.
- Doar o dată? - Da.
Bine. Păi, îți spun din experiență
că mereu e la fel.
- Fiecare... - Ți-a desenat găurile pe spate?
- Da. De unde știi? - La naiba!
Și ție ți-a desenat?
E umilitor.
Mi-a ras părul, că-s păros.
- Doamne! El te-a ras? - Da, și m-a dat cu spumă.
A crescut în ochii mei.
A întins-o.
- Ce bolnav! - A ras încet.
- Podul Rialto. - Bifat.
- Cam țeapă.
- Da. - Să trecem la următorul.
Uită-te la el. Mimul ăla e sexy.
Bună. Prietenul meu crede că ești sexy.
Trebuie să vii la concertul nostru diseară.
- Deci... - Zic că ești sexy.
Doamne! Vorbești.
Am venit din Belgia la festival.
Tare.
Vrei să bem o cafea la mine la hotel?
E un hotel adevărat? Sau...
E un hotel adevărat.
Bine.
Sper că n-a mimat că pune prezervativ.
Încetează. Mișcă-te. Mai repede.
Platoul cu fructe de mare de aici e cu vreo zece euro mai ieftin.
Tare. Fructe de mare ieftine. E bine.
Începe să îmi fie puțin greață.
Sper că scoicile alea erau proaspete. Erau cam lipicioase.
Poate ți-e greață fiindcă ești prea turistă.
Îmi plac festivalurile muzicale.
Pentru că rareori apuci să vezi ceva bun.
Dar apoi vezi lucruri groaznice.
La nesfârșit. Lucruri oribile.
Foarte rău, lucruri insuportabile. Iată.
Ansamblul Andrew Walsh, diseară.
ANSAMBLUL ANDREW WALSH
Ce naiba?
Am o prietenă care cântă aici.
Poate mergem.
Bine.
Aș vrea să nu ținem concertul la La Fenice.
Când e public acolo, criticii...
Mi se pare o cușcă.
Atunci să ieșim din cușcă.
Să facem ceva.
Vă deranjează tipul ăsta?
Maestre, ne mai vedem.
Și o să auzi de mine. Nu știi nimic despre operă.
Nu știi nimic despre univers.
Nici despre materia întunecată nu știm nimic.
Nu știm nimic. Mai avem multe de descoperit.
Cine era tipul?
Capul unei găști plătite să aplaude.
Vor bani,
altfel te huiduie la concert.
Dacă vă huiduie,
cobor în public și îi dau una în boașe,
să devină castrati.
Am foarte multe bucăți noi de învățat. Și vocea mea nu e pregătită.
Nu le pot oferi ce vor.
Ce? Nu. Desigur că le puteți oferi ce...
Nu vă gândiți la ce vor ei. N-o faceți pentru ei.
Ci pentru dv. Pentru patimă.
Sau pentru mine.
Ea ar trebui să cânte, nu eu.
Bine.
De ce nu...
- De ce nu cântați cu ea? - Nu pot.
Ba da. Puteți. Sunt maestrul dv., nu?
E La Fiamma. Doamne!
Alessandra, da.
Voiam să vă arăt acest loc, pentru că îmi este foarte drag.
Înainte era o mănăstire de maici.
Și am locuit acolo sus, în camera aia, doi ani.
Ați fost călugăriță?
Fosta mea soție e călugăriță.
Nu mai era pentru călugărițe.
Era pentru oameni care nu puteau trăi în altă parte.
Și am locuit acolo după eșecul meu de pe scenă. Înțelegeți?
Da. Înțeleg. Da.
Pentru mine, să cânt era totul. Și am descoperit că nu mai pot să cânt.
Cât timp am trăit acolo, nu mă puteam hrăni.
Am avut nevoie de ajutor să mă spăl, să mă îmbrac.
Chiar și să mă duc la baie.
Nimeni nu știe asta. Nimeni, în afară de Beppi.
A rămas lângă mine.
Acum e rândul dv. Spuneți-mi ceva despre dv. ce nu știe nimeni.
Sunt un nimeni.
Sunt doar niște note muzicale cu care se joacă oamenii.
Și mă gândesc mult
la mentorul meu, maestrul Rivera.
E foarte bătrân și foarte bolnav.
Și m-a invitat să mă întorc în Mexic, să preiau orchestra.
Cea cu care am început.
Și eu am refuzat.
M-am întors la New York, la o orchestră care nu cântă.
Trebuie să vă mutați în vila mea,
ca să repetăm zi și noapte,
să trăim și să respirăm muzică.
Da.
Doamne!
Scuze. Îmi cer scuze.
Bine că ai venit.
Scuze. Am luat vaporul greșit și...
- Ai ratat proba de sunet. - Știu.
Nu mă simt bine. Am mâncat scoici...
Nici eu, pentru că oboista
pe care am angajat-o pentru talentul ei
s-a dovedit a fi neserioasă.
- AAW măreț. - AAW măreț!
Hai.
- Bravo, boboaco. - Mersi.
Scoicile?
Care e prietena dv.?
Cea care cântă la oboi.
E iubita dv.?
Hailey? Nu, e protejata mea. E ceva foarte inocent.
Vă place inocența? Vă invocă depravarea?
Nu e nicio depravare. Și cântă la oboi.
Îmi pare foarte rău.
Cred că pot cânta în a doua jumătate.
Eu cred că nu poți cânta a doua jumătate.
Ai terminat turneul ăsta.
Bine...
O să-mi lipsească lecțiile de dirijat. Ia.
Îmi pare rău. Am vrut să nu vomit pe scenă.
Și ai fugit în timpul soloului meu.
Doamne! Soloul tău.
Mereu e vorba de soloul tău.
Da. Și de ce crezi că e așa?
Pentru că se cheamă Ansamblul Andrew Walsh.
Pentru asta a plătit lumea.
Da. Și ne vrem banii înapoi.
- Rodrigo? - A venit să-și vadă protejata.
Frate!
Doamne! E...
Da. La Fiamma.
Ce onoare! Ați urmărit prima jumătate?
Da, parcă tăiai violoncelul cu un fierăstrău, ca pe copaci.
Da.
Sunt foarte expresiv. Ca întotdeauna.
Scuze. Cred că mi se face rău iar. Trebuie să...
Tot ești concediată.
Ba nu. Își dă demisia.
- Nu. - Își dă demisia.
- Am nevoie de slujbă. - Îți dai demisia.
- Îmi trebuie. - Demisia.
- Ea... Îți dai demisia. - Ne înfruntăm?
- Vrei să ne înfruntăm? - Da, oricând.
- Da? - Imitator de Yo-Yo Ma.
- „Yo-Yo Ma”? - Da.
- Yo Mama, Yo-Yo Ma. - Știi ceva?
- Ce-ai spus? - Vreau...
Nu-ți înțeleg accentul.
Spune-i La Fiammei.
Ciao.
Și acum ce naiba fac?
Hailey, vino cu noi.
Da, Hailey. O să avem noi grijă de tine.
În vila mea sunt multe camere.
Bine.
Numai să nu vomiți în taxi, bine?
Bine.
Sau, dacă vomiți, să-mi spui, da? E în regulă.
Da.
Subtitrarea: Ligia Constantinescu
Redactor Anca Tach Constantinescu