Maestro.
Välkommen till Venedig.
Jag heter Beppi Albertelli.
-Så roligt att du är här. -Ja.
-Var försiktig. Halt. -Det går bra.
Hur var flygresan? Är du jetlaggad?
Ingen jetlag.
-Tecken på ett rent samvete. -Ja.
Alessandra är så ivrig på att få träffa dig,
vi är så förtjusta.
Vänta.
Ser du?
Jag rullar ut den röda mattan för dig.
Okej.
Du är den enda dirigenten hon kan sjunga med.
"Snälla, Beppi, ta hit Rodrigo. Endast då gör jag konserten."
Jag förstår... Jag är smickrad.
Jag smickrar aldrig.
Aldrig ett geni som ni själv är.
Nej, jag...
Får jag komma med några goda råd?
Ja, visst.
De flesta gondoljärer är tjuvar och banditer,
om du måste åka gondol,
ber jag dig att förhandla om priset först.
-Det är därför jag tog med min bicicletta. -Bravo.
För det andra, om du beställer pasta med havets frukter,
eller ljuvliga räkor, musslor, eller bläckfisk, som jag älskar,
får du inte, jag upprepar,
får du inte be om parmigiano att strö över pastan.
Det låter sig inte göras och det förolämpar kocken.
Jag vill inte förolämpa kocken.
Den här vägen.
Och en sista sak, vad du än gör,
snälla, ha inte sex med henne.
-Non fornicate. Grazie. -Okej.
Ett stort nöje. Det är en stor ära.
Ja.
Konserten kommer att bli legendarisk.
Och sedan pratar vi?
Efter.
Kanske.
Fornicate.
Non fornicate.
Ja.
-Buongiorno. -Maestro.
Det är så förtjusande att du är här.
Ja, det är så förtjusande.
Det är mytomspunnet för mig.
Det är en stor ära. Ett stort nöje att få träffa dig.
Jag känner igen inspelningen.
Les Filles de Cadix.
Vous le chantez à le Palais Garnier, 2002, visst?
-Mycket bra. -Ja.
Jag måste få fråga, var du förkyld den kvällen?
Jag hade en hemsk förkylning.
Jag avslutade föreställningen och kollapsade.
Ja, för din röst hade en bellissima tessitura.
-Du pratar italienska. -Sì,
en bra kombination av noter av tacksamhet.
Ett crescendo av tacksamhet för...
Låt oss prata engelska.
Enklare så?
-Har du ätit? -Nej.
Jag har förberett lunch. Kom.
Okej.
-Kom. -Sì.
Kan du knyta åt mig?
-Ja. -Grazie.
Jag gillar ditt kök.
Mycket.
Här känner jag mig mest bekväm.
Överallt annars är jag som en bonde i ett palats.
Just nu känner jag inte för att ha ett hem.
Som en vagabond.
Du borde pröva att äga ett 600 år gammalt hus i Venedig.
Allt sjunker.
Bottenvåningen är översvämmad halva tiden.
Möglet får dig att nysa.
Men det är min hemstad och jag älskar den.
Och det är viktigt, visst?
Hemma.
Ja, det är mycket viktigt.
Ja.
Lite pasta nera med bläckfisk.
-Hoppas det smakar. -Det doftar gott.
Vill du ha lite parmigiano?
Nej, niente. Aldrig till bläckfisk. Tack.
Maestro?
Du har säkert en fråga till mig.
Efter fyra år, kan jag fortfarande sjunga?
Jag är säker på att du kan sjunga.
Om inte, skulle du aldrig genomföra konserten.
Folk gör dåraktiga saker.
Jag kanske kan sjunga i duschen, visst?
Men alla tror att de är bra sångare i duschen.
Det var tråkigt att höra om din orkester.
Jag beundrar det du försöker göra, att ge, hur säger man,
blod till den sorgliga, gamla symfonin.
Det är sorgligt. Men det blev allt mindre sorgligt.
För vi blev allt bättre.
Men vi blev strypta av byråkratin.
-Ja. -Den jävla byråkratin.
Pengar, det är alltid pengarna, jag vet.
Beppi vill att jag gör comeback.
Åker på turné för att göra den här konserten.
För att bli La Fiamma igen, på grund av pengarna.
Hur är pastan?
Den är så god.
-Inte för överkokt? -Den är perfekt.
Min käre maestro,
jag är ledsen för att du har kommit hit i onödan.
I onödan?
Jag är rädd för att det är omöjligt att konserten skulle kunna bli av.
-Nej. Men... -Det var trevligt att träffas.
Du är uppenbart mycket briljant,
och du kommer att fira många triumfer i framtiden.
Nu måste jag diska och ta en tupplur.
Och säg åt Beppi, "Finita la Commedia."
Alessandra, pastan var överkokt med minst tre minuter.
Fyra och en halv.
Jag är inte här för att dirigera din kokkonst.
Och om min sång är överkokt?
Det kommer jag aldrig att tillåta.
Vill du prata om blod?
Mitt hjärta förblöder.
Och din röst är det enda som kan rädda det.
Jag blev kär i din röst första gången jag hörde den.
Jag var 13 år.
Maestro Rivera tog med den och det var du i Tosca.
Jag lyssnade om och om igen.
Jag fantiserade om saker. Jag gjorde saker...
Jag tänker inte berätta vad jag gjorde.
Men när jag hörde att du slutat sjunga,
då grät jag.
Det finns många orsaker till att inte göra något,
men det sanna orsaken till att göra något viktigt...
Det finns bara en orsak.
Och vad är den?
Det vet du.
Min käre maestro,
jag är ledsen, men om du inte kan tåla tårar,
då borde du hålla dig borta från operan.
Adjö.
Andrew blir sen.
Han bad oss göra soundcheck utan honom.
Vilken överraskning.
Han sover nog några timmar extra på Ritz.
Nej. Han måste sova bort Dom Pérignonen.
Mina damer, okej, nu höjer vi tempot på den här,
vi vill komma snabbare till mitt solo.
Kom ihåg, det är Andrew Walsh Ensemble.
Inte Andrew Walsh Ensemble Ensemble.
Nu läser vi partituret.
Skitsnack, skitsnack, mitt solo.
Och så skitsnack, skitsnack, mitt solo.
Vi kanske kan döpa den till Hailey Rutledge Ensemble.
Förlåt.
Nej, Hailey, sluta inte för min skull.
-Jag gillade det. Det var jättekul. -Jag bara...
Nej, du försökte att få mig att framstå som en skitstövel.
Det är inte så svårt.
Trafiken var bättre än jag trodde, så här är jag.
Hailey, är det sant att jag gör Stevie Wonder-grejen...
Med huvudet... Inte? Svara inte.
Vi har mycket jobb framför oss.
Vi lämnar Österrike imorgon
och åker till Venedig för festivalen.
Och vi måste vara förberedda på att spela med tryck och AWE.
Vad står "AWE" för, mina damer?
-Andrew Walsh Ensemble. -Exakt.
Så, Hailey finns det något stycke
där du känner att jag stressar på tempot?
Jag lyssnar. Vad har du?
Kanske Vivaldistycket?
Nå, det är en fråga. Kan du vara bestämd?
"Du sabbar Vivaldi."
Nej, för jag tycker inte att
du sabbar Vivaldistycket. Jag bara...
Jag driver bara med dig. Ta det lugnt.
Det är bara...
Ja?
Jag tycker bara att vi har liknande tillvägagångssätt
tempomässigt till Fauré.
Och så skulle inte maestro DeSousa göra det?
Antagligen inte.
Jag kanske har en större känsla av ihärdighet
än gamle Rodrigo.
Vi kan faktiskt börja med Fauré, ska vi?
Följ mig, mina damer och herre.
Diskutabelt.
Vissa borde inte tillåtas att sjunga.
Jag håller med.
Och vissa borde inte tillåtas att dirigera.
Jag hoppas att du inte menar mig, Wolfgang.
Nej, jag menar mig själv.
Är det så här du ska vara? Varför? Varför?
Efter så många år, varför är du ännu som en bortskämd unge?
Varför?
Varför måste du alltid krypa upp i din egen röv, desertör?
Jag är inte desertör. Kalla mig inte det. Jag är lojal.
Så känslig.
Jag hade också en förkärlek för sångare.
Och en sak är säker, de är galna.
Vet du, jag har aldrig...
Jag har aldrig varit med... Du vet, nära en sångare.
-Jag vet inte varför. -Du kanske aldrig får det.
Du fick en dålig start.
Snart kommer ingen att vilja spela med dig.
Den här unga damen kanske har något till dig.
"La Fenice. Midnatt."
Kom med.
Maestro, min hjälte.
Hon är här, hon verkar lycklig, hon är redo att repetera.
Vi kommer att få en fin konsert, ett historiskt framträdande.
Ja, Beppi. Det kommer vi. Men det är mycket jobb.
-Självklart. -Mycket.
-Mycket jobb som ska göras. -Sant.
-Ja. -Är det här ett konservatorium?
Ja, musikskolan.
Det här är min maestro och jag litar på honom till fullo.
Här är programmet som vi ska framföra.
Ja. Jag såg det i morse.
Och det är som greatest hits, visst?
Det finns många stora arior som La Fiamma har blivit känd för
under sin lysande karriär.
Vadå? Samtycker du inte till valet?
Jag tror att vi kan presentera en ny Alessandra
som inte konkurrerar med den gamla Alessandra.
Tror du att jag inte längre kan sjunga dessa roller?
Nej, det är jag säker på att du kan,
men kanske inte lika bra som du än gång gjorde.
Men det finns många bra roller,
fantastiska roller som du förut inte kunde sjunga.
Men nu kan du det.
Vad hände med mannen som var för snäll
för att säga att pastan var överkokt?
De nya ariorna, vilka tänker du på?
Sansone e Dalila, till exempel.
Men den är för en mezzosopran.
Intressant...
Eller ett nytt stycke av en samtida kompositör.
En samtida kompositör?
Kanske om det fanns en levande kompositör lika stor som Puccini...
Men hur kan de bli stora
om ingen av de största artisterna framför deras arbeten?
Men det du inte förstår, maestro,
är att den italienska operapubliken är mycket kräsen.
Min maestro har talat. Hur vågar du ifrågasätta honom?
Jag vill bara ha det bästa för dig, min kära.
Du vill förstöra mitt självförtroende.
Du bryr dig inte om mig.
För dig handlar det bara om pengar.
Alessandra...
Tig.
Ut allihop!
Maestro, tack så mycket för att du undervisar mig.
Jag är din ödmjuka tjänare. Börja skapa magi, tack.
Bra.
Jag trodde att stan skulle se äldre ut.
Ja.
Ge mig oskyldig till din mamma.
-Till min mamma. -Toppen.
Ge mig slampighet.
Ja. Du sätter verkligen den vinkeln.
Den var riktigt bra.
Jag vill bocka av alla sevärdheter på min Venediglista
så vi ska nog gå.
-Okej, Piazza San Marco är klar. -Okej.
-Vart ska vi gå nu? -Ponte Rialto.
-Hur lång är listan? -Ponte Rialto.
-Ponte... Den är mycket lång. -Jisses.
Det finns ingen skillnad mellan styckena.
Han gör Sibelius på samma sätt som han gör Mozart,
på samma sätt som han gör Reveille, och jag hatar honom för det.
Jag har märkt att varje gång du legat med honom är det samma sak.
Jag har bara legat med honom en gång.
-Bara en gång? -Ja.
Okej. Av egen erfarenhet kan jag säga
att det alltid är likadant.
-Varje mening... -Målade han f-hål på din rygg?
-Ja, det gjorde han. Hur vet du det? -Helvete.
Gjorde han det på dig?
Det är förödmjukande.
Men han rakade min rygg först för den är så hårig.
-Herregud. Gjorde han det själv? -Ja, det gjorde han, och löddrade den.
Jag gillar honom fyra poäng mer bara för det.
Smetade på det.
-Vilken sjuk en. -Han rakade långsamt.
-Rialtobron. -Klar.
-En besvikelse.
-Ja. -Vidare till nästa.
Kolla in honom. Den mimikern är het.
Hej. Min vän tycker att du är het.
Så jag tycker att du ska komma på vår konsert ikväll.
-Så... -Jag tycker att du är het.
Herregud, du pratar.
Jag är från Belgien. Jag är här för festivalen.
Coolt.
Vill du ta en fika på mitt hotell?
Är det ett riktigt hotell? Eller...
Det är ett riktigt hotell.
Okej.
Så länge som han inte mimade när han satte på kondomen.
Sluta. Gå. Snabbare.
Skaldjursplankan här är tio euro billigare.
Toppen. Billiga skaldjur. Det är alltid bra.
Jag börjar må illa.
Jag hoppas att musslorna var bra. De var lite kladdiga.
Du mår nog bara illa för att vi är så turistiga.
Jag gillar musikfestivaler.
För man får sällan se bra saker.
Men så får man se fruktansvärda saker.
Igen och igen. Hemska saker.
Riktigt dåliga, outhärdliga saker. Titta här.
Andrew Walsh Ensemble spelar ikväll.
Vad i helvete.
Jag har en vän som spelar i den orkestern.
Vi kanske kan gå.
Okej.
Jag önskar att vi inte skulle framträda på La Fenice.
När publiken är där, kritikerna...
Det känns som en bur.
Då tar vi oss ut ur buren.
Vi gör något av det.
Besvärar han dig?
Maestro, jag kommer att se dig.
Och du kommer att höra mig. Du vet inte ett skit om opera.
Och du vet inte ett skit om universum.
Du vet, mörk materia, vi vet inget om det.
Vi vet ingenting. Vi har mycket kvar att upptäcka.
Vem var han?
Han är ledare för en mycket hemsk klack.
De vill ha pengar,
annars buar de ut dig under framträdandet.
Om de buar ut dig under framträdandet,
så går jag ner i publiken och sparkar dem på pungen,
och gör honom till en castrati.
Jag har så många nya stycken att lära mig. Och min röst, jag är inte förberedd.
Jag kan inte ge dem det de vill ha.
Vadå? Nej, nej. Självklart kan du ge dem vad de...
Tänk inte på vad de vill ha. Gör det inte för deras skull.
Gör det för din egen. Gör det för passionen.
Eller gör det för min skull.
Hon borde sjunga istället för mig.
Okej.
Varför gör du...
-Varför gör du henne inte sällskap? -Jag kan inte.
Jo, du kan. Jag är din maestro, visst?
Det är La Fiamma. Herregud.
Alessandra, ja.
Jag ville visa dig det här stället för det är mig kärt.
Det var ett nunnekloster.
Och jag bodde i det rummet i två år.
Var du nunna?
Min exfru är nunna.
Det var inte längre för nunnor.
Det var för personer som inte stod ut med att bo nån annanstans.
Jag kom dit efter mitt misslyckande på scen. Förstår du?
Ja. Jag förstår.
Att sjunga var allt för mig. Och så upptäckte jag att jag inte kunde.
När jag bodde där kunde jag inte ta hand om mig.
Jag behövde hjälp att bada, att klä mig.
Till och med att gå på toaletten.
Ingen vet det här. Ingen, förutom Beppi.
Han stannade hos mig.
Din tur. Berätta något om dig själv som ingen vet.
Men jag är ingenting.
Jag är bara musikaliska noter som folk leker med.
Och faktum är att jag har tänkt mycket
på min mentor, maestro Rivera.
Han är mycket gammal och sjuk.
Och han har bjudit in mig till Mexiko för att ta över orkestern.
Där jag började.
Och jag sa nej.
Jag åkte till New York för att vara med en orkester som inte spelar.
Du måste flytta in i mitt hus,
så att vi kan öva, dag och natt,
leva och andas musiken.
Ja.
Herregud.
Jag är så ledsen.
Trevlig att du kom.
Förlåt. Jag klev på fel vaporetto och...
-Du missade soundchecken. -Jag vet.
Jag mår inte så bra just nu. Jag åt några musslor...
Jaha? Inte jag heller för den jävla oboisten
som jag la till i programmet för att jag trodde på hennes talang,
visade sig vara en komplett galning.
-Tryck och AWE. -Tryck och AWE!
Gå. Gå.
-Snyggt jobbat, rookie. -Tack.
Musslor?
Vem är din vän?
Hon som spelar oboe.
Är hon din älskarinna?
Hai Lai? Nej. Hon är min skyddsling. Mycket oskyldigt.
Gillar du oskyldighet? Tilltalar det din omoral?
Det finns ingen omoral. Och hon spelar oboe.
Jag är så ledsen.
Jag kan spela den andra halvan av konserten, tror jag.
Jag tror att du inte kan spela den andra halvan.
Jag tror att du är slut på den här turnén.
Okej...
Jag kommer verkligen att sakna dirigentlektionerna, dock.
Jag är verkligen ledsen. Men jag ville inte spy på scenen.
Så du sprang ut under mitt solo.
Herregud. Ditt solo.
Det handlar alltid om ditt solo.
Ja. Och varför tror du att det är så?
För att det är Andrew Walsh Ensemble.
Andrew Walsh Ensemble. Det är vad folk har betalat för.
Ja. Och vi vill ha tillbaka våra pengar.
-Rodrigo? -Han kom för att se sin skyddsling.
Herrejävlar.
Herregud. Det är...
Ja. La Fiamma.
Vilken ära. Såg du något av första halvan?
Ja, jag såg dig såga på cellon som om du sågade ner ett träd.
Ja.
Jag är en mycket uttrycksfull cellist. Det har jag alltid varit.
Jag är ledsen. Jag tror att jag måste spy igen.
Du är fortfarande avskedad.
Nej. Hon slutar.
-Nej. Nej. -Hon slutar.
-Jag behöver det här jobbet, -Du slutar, Hailey. Hon slutar.
-Jag behöver verkligen jobbet. -Hon slutar.
-Hon... Du slutar. -Vill du fajtas, maestro?
-Vill du fajtas? -Ja, när som helst.
-Jaså? -Yo-Yo Ma-wannabe.
-"Yo-Yo Ma"? -Ja.
-Din mamma, Yo-Yo Ma. -Vet du vad?
-Vad sa du? -Jag vill...
Ibland har jag svårt för din accent.
Säg till La Fiamma.
Vad fan ska jag göra nu?
Hailey, följ med oss.
Ja, Hai Lai. Vi ska ta hand om dig.
I mitt hus finns det många rum.
Okej.
Spy inte i taxin bara, okej?
Okej.
Eller om du spyr, säger du till mig, okej? Det är okej.
Ja. r om du spyr, säger du till mig, okej? Det är okej.