Takk.
-Går det bra? -Det går bra.
-Går det bra med deg? -Ja da.
Greit.
Så godt å høre.
Det var flott å jobbe med Andrew Walsh. Det hadde fin flyt og...
Ja, bare ring ham, så tar vi det derfra.
Takk.
Helvete!
Kompis!
Herregud! Jeg har savnet deg sånn!
Samme her! Hvorfor roper du "helvete"?
Jeg var så nær å få en reserveplass i Houston,
men det viser seg at Andrew Walsh kjenner alle, så...
Så du er egentlig glad for at du ikke må tulle med Texas?
Jeg setter pris på deg.
Hvorfor er du kledd sånn?
Jeg ble skikkelig interessert i
en tsjekkisk komponist fra 30-tallet ved navn Víteslava Kapralova.
Hun er helt lik meg.
Jeg begynte å synge noen av sangene hennes, og de er...
De rørte meg, så jeg går kledd som henne nå.
Selvsagt gjør du det.
Ja.
-Herregud, og jeg har kjøpt en bar. -Hva?
Med resten av pengene fra onkelen min.
Jeg gjør den til en tsjekkisk smuglerbar fra 30-tallet.
-Så du er bareier? -Ja.
Og du kler deg som en død, tsjekkisk dame?
-Ja. -Hvor lenge har jeg vært borte?
Det er her.
Fremleie, søte fremleie. Hallo.
Heter du Shawn?
Sebastian sa, altså, jeg trodde du var i Praha.
Det ble ikke noe av Praha. Kom inn.
Greit...
Han ba meg ikke komme, men det er greit.
Det blir flott å ha noen å snakke med. Velkommen til Ferndale.
Dette er galleriområdet.
Og dette er for opptredener.
Og...
Ser du likheten?
-Ja. -Hun var 25 da hun døde.
Hun skrev så mye.
Orkestersuiter, tsjekkiske kunstsanger.
Du kan gjerne gjøre noe på åpningen.
Et obostykke eller noe sånt.
-Ja, kanskje det. -Dette er...
Dette er det jeg jobber med.
Nå vet vel alle det.
Det er det minste av problemene dine.
Jeg skal bare fortsette å smile.
Så ordner alt seg.
-Det er det du alltid gjør. -Maestro.
-Bob, hvordan går det? -Flott, hva med deg?
-Flott å se deg. -Maestro, velkommen.
Warren, så godt å se deg.
Har dere hatt en fin sommer, alle sammen?
-Tanya. -Den er litt treig.
-Du er nydelig. -Takk.
-Er det lykkelige paret her? -Thomas.
Jeg tror vi skal få avgjort dette.
-Thomas? Kom nå. -Ja da, kjære, jeg kommer.
-Hallo. -Hei.
-Hailey! -Hei.
-Velkommen hjem. -Takk.
-Kommer maestroen? -Nei, han bare...
...forsvant etter konserten.
Hva tenker han om lockouten?
Kommer han til å hjelpe oss?
Hei. Jeg vet ikke.
Hyggelig å se dere også.
Dee Dee. Jeg ante det ikke.
Pastor Dee Dee fra den Samlede skaperens nettkirke.
-Fin lugg. -Takk.
Og se hvem som er tilbake fra Hawaii.
Hvordan var det å spille med Honolulu filharmoniske?
-En drøm. Hei, jenta mi. -Hei.
Flott innspill. Elsket å se deg sprelle rundt på scenen.
-Så du det? -Det gjorde hele verden.
-Hvor skal du? -Snart tilbake.
Betty.
Kjære deg.
Så nydelig.
Aloha, søte baby.
-Vil du holde henne? -Ikke faen.
Ledelsen på den ene siden, oss på den andre.
-Ingenting har endret seg. -Fuglen er klar til å fly.
Behandle henne godt. Greit.
-Det er alt jeg ber om. -Hva?
Det skal være en samtale i koder.
Jeg sier: "Fuglen er klar til å fly", og du sier falken.
Ikke fuglen, falken. Falken har forlatt redet.
-Takk. -Bare hyggelig.
Og selvsagt skal jeg behandle henne godt.
Ikke at det raker deg.
Maestro, elsket Eraseface-sangen.
Velkommen til jorden, jævler.
-Nummer én i Korea. -Se!
-Gudfaren er her. -Hei.
-Kom, maestro. -Hvordan går det?
-Godt å se deg, maestro. -Godt å se deg også.
-Hailey. Hei. -Hei.
Vi må snakke sammen. Ja?
Hei, hallo. Hei.
Maestro, vi planlegger en solidaritets- konsert, kanskje du kan bli med.
Ja. Hei. Vivaldi. Det er alt jeg kan si.
Takk for at du kom tilbake.
-Takk, maestro. -Bare hyggelig.
Det gamle rommet ditt venter på deg.
Faktisk bor han hos meg, så...
-Interessant idé. -Gjør du det?
Ja. Hvor er babyen?
Hvor er babyen?
Hei, babyen. Ja, selvsagt.
Babyen. Hvordan har dere det?
-Greit, ja. -Her er guddattera di.
Tusen takk. Takk, ja takk.
Ja, jeg har henne. Greit. Ja.
Hun har vokst sånn.
Greit, alle sammen,
artister, ledelsen, velkommen.
Sett dere, slå dere ned, ja da.
Vi er samlet her i dag for nydelige Olivia.
Ikke sant?
Vi er også samlet her i dag for de vakre foreldrene.
Virgil, som jobber med tallene.
Og Christophe, som jobber med fiolinen.
De er begge det viktigste for denne babyen.
Olivia kommer inn i verden som en ny sang
som blir spilt for første gang.
Hun er som musikk.
Hver gang hun gråter eller ler,
fører hun oss til et sted vi ikke kan navnet på.
Christophe, kan du holde henne i føttene?
-Er du snill. -Jo da.
Og Virgil, kan du holde henne i hendene?
Ja? Har dere babyen? Har dere babyen i hendene deres?
-Ja. -Så riv henne i to!
Riv henne i to deler.
For det er det dere har gjort med musikken.
Hva i huleste gjør han med barnebarnet mitt?
Ikke vær redd, bestefar. Ikke vær redd.
De vil ikke skade henne, for de elsker henne.
Man skader ikke det man elsker mest.
-Ikke sant? -Du har så pokkers rett, maestro!
Takk, maestro. Takk.
Og jeg er lei for at jeg forlot dere. Jeg er lei for at jeg dro.
Jeg dro bort. Jeg dro min vei fordi jeg ikke orket
å dirigere dette grusomme partituret.
Byråkratiets symfoni!
Jeg tror vi alle forstår og støtter budskapet.
Absolutt, men det er mer komplisert enn som så.
Det er enkelt. Jeg gjør det veldig enkelt.
På dette stedet, i denne kirken i dag.
Akkurat nå med denne utrolige presten og denne vakre babyen...
...skal vi løse lockouten med en lock-in!
-Hva snakker han om? -Ja.
-Det vet jeg aldri. -Hvis dere ikke kommer til enighet
i dag...
-...slutter jeg! -Nei, du...
Jo, jeg slutter. Jeg slutter.
Men hvis dere kommer til enighet...
Da har dere meg.
Til alt dere vil, greit?
Så lenge dere vil. Greit?
Greit, alle sammen, venner av familien og selve familien,
kunne dere fulgt Pavel ut til gårdsplassen,
der vi har forberedt en nydelig buffé.
Og martinier til alle.
Hva med seremonien?
Moren til Virgil, ikke vær redd. Nei da...
For vi kan jo ikke ha dåpen i denne,
denne atmosfæren av hat og splid?
Jeg tror du har rett, maestro.
Bra. Medlemmer av orkesteret og ledelsen,
bli her.
Alle andre, nå går vi ut av kirka.
-Nå. -Rodrigo.
Kom igjen, alle sammen.
Det er ingen advokater her.
Vet ikke hvordan vi kan fortsette og gjøre dette...
Hun har rett. Det er ikke slik det funker.
Ser dere? Dere er enige allerede.
Fantastisk. For en flott start.
Er du med på dette?
Jeg er lei av denne lockout-dritten.
Likevel forstår begge dere maestroer hva problemet er.
Problemet er penger.
Penger, penger. Det er alltid penger. Ikke sant?
Vet du hva?
Jeg gir dere alt jeg tjente på Venezia-konserten.
Og jeg tjente mye penger.
Og jeg kutter lønnen min til halvparten av det Pavel tjener.
Vet du hvor mye Pavel tjener?
Nei.
Etter skatt.
Jøss.
Greit, vi klarer oss.
Det er greit.
Om dere kan unnskylde meg, må jeg gå nå.
-Jeg skal se en forestilling. -Hvor skal du?
Jeg skal se en forestilling. En bobleforestilling.
Du kan ikke etterlate oss her.
Dere har deres oppdrag, jeg har mitt.
Ciao, Rodrigo.
Jeg er ikke engang med i orkesteret.
Vi må snakke sammen.
-Rodrigo! Kom igjen. -Vi snakkes senere.
Beklager, Hailey, men dette må gjøres.
-Den er låst! -Det var det jeg akkurat sa!
-Klar? -Jeg er klar til å gi meg.
Hva? Hvorfor det?
Jeg og hun kommer ikke i mål. Det er for personlig.
Jeg kan ikke lede dette.
Vi trenger noen som er smart, aggressiv, lumsk.
Greit. Jeg kan gjøre det.
-Bob. Beklager, nei. -Hva?
Betty. Du, Betty.
-Betty? -Ok.
Skal bli.
Windsor.
Betty.
Jeg har aldri tilbrakt mye tid i kirka.
Men jeg har hørt at det er vin et sted.
Så først var han meditasjonslæreren min,
og så endte vi med å ha mye sex.
Min type prest. Kopper?
Holder disse?
Jeg kunne drukket fra en sko.
Hit med dem.
Det første vi må gjøre, er å ringe mottakelsestedet
-og avlyse. -Kan vi prøve
å ta det med ro?
Jeg synes jeg er ganske rolig.
Du har panikk.
Det har jeg ikke.
Jeg prøver å hjelpe med...
På tide med polka!
Hva?
Pavel.
Kan du gjøre noe med dette?
Skal du bare snu ryggen til?
Nei, bare fortsett.
Nei da, det går bra. Det er bare noe som
suste rundt i hodet mitt i Venezia.
Det har ikke noe å si.
Du,
jeg ville bare takke deg
for at du tok over med orkesteret.
Jeg hadde åpenbart tatt meg vann over hodet.
Nei, det går bra. Bare hyggelig.
Jeg er nesten flau over å si det, men...
...jeg pisset en gang i buksa mens jeg dirigerte en orkesterøvelse.
Er det sant?
Jeg var full på tidspunktet og ekstremt rusa på kokain,
og jeg lente meg over til første bratsj,
en vakker jente jeg hadde noe på gang med da,
og uten å miste rytmen hvisket jeg til henne:
"Jeg har pisset i buksa, har jeg ikke?"
Og hun hvisket tilbake: "Maestro,
"du har ikke på deg bukse."
Moralen er vel at alle må hedre fiaskoene sine.
Kanskje jeg en dag vil pisse meg ut som andreoboist.
Gi deg.
Skal vi synes synd på deg?
Eller tror du at du får tildelt taktstokken?
Og får høre: "Se her, hun er et geni."
Nei, det var ikke det jeg så etter.
Utifra det jeg har sett,
er du en nokså god oboist,
og det er historien.
Med all mulig respekt, jeg har bare gjort
det dirigentene mine har bedt meg gjøre.
Som i bunn og grunn er å være assistenten deres eller få fyken.
Så...
Skal du bare godta det,
eller har du noe å si?
Kan du hjelpe meg?
Så det er et dødpunkt?
Prost, da.
Du er en tøff forhandler.
Jeg har gjennomgått fire skilsmisser.
Jeg har brutt tre forlovelser.
Så vi er vel bare to forskrudde damer som aldri vil finne
en løsning på dette.
Skal vi prøve igjen?
-Tre prosent på pensjonen. -Tre og en kvart.
Vil du virkelig skåle igjen?
Greit.
Bobleshow
Greit.
Jeg hørte deg.
Hallo?
Hallo.
Hvordan kom du deg inn?
Jeg vet alt.
Alle de hemmelige passasjene i dette bygget, de kjenner jeg til.
Hvordan kan jeg hjelpe deg, Mr. DeSousa?
New York symfoniorkester. Familien min...
-Vi trenger hjemmet vårt. -Det går ikke.
Det går ikke?
Det er veldig store små ord, "det går ikke".
Jeg har også familie.
Hvis din familie flytter inn, må min familie flytte ut.
Det er så sørgelig, for det er to familier, ikke sant?
Og to foreldre.
Begge familiene trenger et hjem.
Hvordan kan vi ha to bobler i én?
Ha musikkboblen inne i bobleboblen.
Skjønner du?
Greit, jeg kan vise deg.
Den ene boblen inni den andre, ikke sant?
Den ene er musikken og den andre er bobleboblen.
Greit. Vent. Vent litt,
den kommer snart. Greit, der, ikke sant?
Men de finnes ikke inni hverandre.
Sånn?
Melody! Hvordan klarte du det?
Det er utrolig!
Melody, det er imponerende. Ja, nettopp!
Det er langt utenom det jeg forestilte meg.
Hvilken er musikken?
Greit. Melody, boblen kan inneholde oss begge.
Kanskje dere kan øve om dagen.
Vi trenger bare scenen hver kveld.
Og én ting til: Bobler er ikke tomme.
De er fylt med alt.
Førtiseks.
Jeg takler de forsikringskuttene om dere bidrar med tannlegeutgifter.
Se på disse tallene.
De er skremmende. Vi er giftige for donatorer.
Vi er giftige. Vi må gi dem...
Jeg gir deg alt du trenger, men...
...jeg tror uansett det kanskje er ute med oss.
Vet du hvorfor jeg brøt de forlovelsene?
Fordi i 35 år har dette orkesteret vært ektemannen min.
Barna mine.
Jeg gikk glipp av ferier, helligdager, brylluper, begravelser.
Jeg reiste aldri noe sted uten at oboen min viste vei.
Jeg elsker dette jævlige orkesteret.
Jeg hadde latt meg selv bli skutt for det.
Det er det jeg tilbyr.
Vil du at jeg skal skyte deg?
Jeg vil at du skal høre på det jeg har å si.
Det er merkelig å ikke være der inne med dem.
Vet du hva du trenger?
Når gjorde du sist noe morsomt?
Jeg aner faktisk ikke.
Tja...
Kanskje hvis...
Hvis vi slipper ut herfra i kveld, kan jeg...
Vet du, det ser morsomt ut.
Jeg tenkte mer på... Men greit.
Greit...
Unnskyld, kunne du forlenget
A-en og tiende takt?
-"Forlenge den"? -Ja, beklager.
-Jeg bare... -Vær så snill.
-Ikke gjør det. -Hva?
Du må kommandere rommet.
Og da du var i Venezia, la jeg merke til knisingen.
Du kniste litt, og jeg tror det ødela for deg.
Beklager.
Du er for snill.
Jeg er uenig. For jeg synes ikke
man må være en drittsekk for å være en stor artist.
Du kan gjerne være hyggelig,
men musikerne dine vil bli fortalt hva de skal gjøre.
-Greit, jeg skjønner. -Greit.
Greit, fra samme plass.
Raskere!
-Greit. Gi slipp. Gi slipp! Rop! -Raskere!
-Ja, gi slipp! -Raskere, din dumme idiot!
Greit, kom igjen! Dette er roping! Rop.
Kom igjen! Raskere, din dumme idiot.
Raskere, din dumme idiot! Ingen knising.
Flott. Slutt å be om tillatelse nå.
Finn noen musikere og et musikkstykke.
Og bare diriger.
Greit? Hvis du gjør det,
skal jeg komme og se på.
Vi klarte det!
-Vi klarte det! -Ja!
Bare én. Hva med...
"Over de neste fem årene skal ledelsen øke
"levekostnaden med 1,5 % per år."
-Hva skjedde med to? -Bra jobbet, Betty.
Du. Kom hit og les denne, ditt høye naturens misfoster.
"Antallet langtidsansatte spillere vil synke til neste år."
-Hva betyr det? -At jeg skal pensjonere meg.
-Hva? -Betty.
Jeg vet det.
Dere kommer dere over det.
Tre av oss må trekke oss for at dette skal fungere.
-Hva? Hvem? -Det må vi finne ut av.
Men i samråd med avtalen
skal Betty gå videre til å representere musikernes interesser i styret.
Ja! Dere klarte det!
Ja! Ja!
Vi jobber fortsatt med detaljene,
og vi må fortsatt stemme om det,
men vi er på rett vei.
Ja! Har ikke noe å si! Ja, ja!
Hvor skal vi spille?
Jeg fikk akkurat en genial idé!