מוצרטבג'ונגל
היי, תודה, בן אדם.
- אתה בסדר, חבר? - אני בסדר, אני בסדר.
- אתה בסדר? - כן, אני בסדר.
טוב.
אני ממש שמחה לשמוע את זה. בסדר.
כן, העבודה עם אנדרו וולש הייתה מעולה. לא היו בעיות כלל ו...
בסדר, הרם לו טלפון ונמשיך משם.
תודה.
לעזאזל!
אחותי!
אלוהים! התגעגעתי אלייך כל כך.
כנ"ל. למה את צועקת "לעזאזל"?
הייתי קרובה מאוד להשגת עבודה כמחליפה ביוסטון,
אבל מתברר שאנדרו וולש מכיר את כולם, כך ש...
אז בסתר לבך את שמחה שאת לא צריכה להתעסק עם טקסס?
אני מעריכה אותך.
מה הסיפור עם התלבושת?
התאהבתי במלחינה צ'כית משנות ה-30'
ששמה ויטסלאבה קפרלובה.
במקרה היא נראית בדיוק כמוני.
התחלתי לשיר כמה מהשירים שלה,
והם השפיעו עליי, אז כן, אני מתלבשת כמוה עכשיו.
ברור.
כן.
- אלוהים, וקניתי בר קטן. - מה?
בשאר הכסף של דוד שלי, כן.
אני הופכת אותו לבית מרזח צ'כי מ-1930.
- את בעלת בר? - כן.
ועכשיו את מתלבשת כמו אישה צ'כית שמתה?
- כן. - כמה זמן נעדרתי?
זאת הדירה.
אין כמו דייר משנה. שלום.
אתה שון?
סבסטיאן אמר... חשבתי שתהיה בפראג.
פראג לא יצאה לפועל. היכנסו. היכנסו.
בסדר...
הוא אמר לי לא לבוא, אבל זה בסדר.
יהיה נהדר שיהיה מישהו לדבר איתו. ברוכה הבאה לפרנדייל.
זה חלל הגלריה.
וזה חלל ההופעות.
ו...
את מבחינה בדמיון?
- כן. - היא הייתה בת 25 במותה.
כמה חומרים היא כתבה.
סוויטות לתזמורת, שירי אמנות צ'כית,
אשמח אם תעשי משהו לפתיחה.
איזו יצירה לאבוב או משהו כזה.
- כן, אולי. - זה...
זאת היצירה שאני עובדת עליה.
אני מניחה שכולם יודעים עכשיו.
זאת הקטנה שבדאגותייך, יקירתי.
אני אישאר מחויכת
והכול יהיה בסדר.
- זה מה שאת תמיד עושה. - מאסטרו.
- בוב, מה שלומך? - מעולה, אדוני. מה שלומך?
- נפלא לראותך. - מאסטרו, ברוך הבא.
וורן. כמה נעים לראות אותך.
היה לכם קיץ טוב, חבר'ה?
- טניה. - זה קצת אטי.
- את נראית משגע. - תודה.
- הזוג המאושר בפנים? - תומאס.
הקשב, אני חושב שאנחנו ניישב את זה.
- תומאס? קדימה. - כן, יקירתי, אני בא.
- שלום. - היי.
- היילי! - היי.
- ברוכה הבאה הביתה. - תודה.
- המאסטרו מגיע? - לא, הוא די...
נעלם אחרי הקונצרט.
מה דעתו על ההשבתה?
הוא מתכוון לעזור לנו?
היי. אני לא יודעת.
גם לי נעים לראות אתכם.
דידי. לא היה לי מושג.
הכומר דידי מהכנסייה המקוונת של הבורא הקולקטיבי.
- יופי של פוני. - תודה.
וראו מי חזרה מהוואי.
איך היה לנגן עם הפילהרמונית של הונולולו?
- חלומי. היי, ילדונת. - היי.
הופעת אורח נהדרת. אהבתי איך שהשתוללת על הבמה.
- ראית את זה? - כל העולם ראה, חמודה.
- לאן אתה הולך? - אני תכף חוזר.
בטי.
יקירתי.
אוצר.
אלוהה, תינוקת מתוקה.
- את רוצה להחזיק אותה? - מה פתאום.
ההנהלה בצד אחד, אנחנו בשני.
- אני רואה ששום דבר לא השתנה. - הציפור מוכנה לעוף.
- התייחס אליה יפה. - בסדר.
- זה כל מה שאני מבקש. - מה?
זאת אמורה להיות שיחה בקודים.
אני אומר, "הציפור מוכנה לעוף", אתה אומר "הבז".
לא ציפור, בז. הבז עזב את הקן.
- תודה. - בבקשה.
וכן, מובן שאתייחס אליה יפה,
לא שזה עניינך.
מאסטרו, אהבתי את השיר של "אירייספייס" (פני-מחק).
ברוכים הבאים לכדור הארץ, מזדיינים.
- מקום ראשון בקוריאה. - היי, הביטו!
- הסנדק הגיע. - היי.
- בוא הנה, מאסטרו. - מה שלומך, אחי?
- טוב לראות אותך, מאסטרו. - וטוב לראות אותך.
- האי לאי. היי. - היי.
אנחנו צריכים לדבר. אנחנו צריכים לדבר, כן?
היי. שלום. היי.
מאסטרו, אנחנו מתכננים קונצרט סולידריות. אולי תוכל להצטרף אלינו?
כן, היי. ויוולדי. כל מה שאני יכול לומר.
תודה על שחזרת.
- תודה על שחזרת, מאסטרו. - אין בעיה.
חדרך הישן מחכה לך.
למעשה הוא ישן אצלי, כך ש...
- רעיון מעניין. - באמת?
כן, כן. איפה התינוקת?
איפה התינוקת?
היי, התינוקת. כן, כמובן.
התינוקת. מה שלומכם?
- טוב, כן. - הנה בת הסנדקות שלך.
תודה רבה. תודה. כן, בבקשה.
כן, היא אצלי. בסדר. כן.
טוב, כמה היא גדלה.
כן. טוב, כולם,
אמנים, הנהלה, ברוכים הבאים, ברוכים הבאים.
שבו, לשבת, לשבת, לשבת. כן, כן, כן.
התאספנו כאן היום לכבוד אוליביה היפהפייה.
כן?
התאספנו כאן היום גם לכבוד ההורים הנפלאים.
וירג'יל שעובד עם מספרים.
וכריסטוף שעובד עם הכינור.
שניהם הדמויות הכי חשובות בחיי התינוקת.
אוליביה באה לעולם כשיר חדש
שמבוצע בראשונה.
היא כמו מוזיקה.
בכל פעם שהיא בוכה או צוחקת
היא לוקחת אותנו למקום שאיננו יודעים את שמו.
כריסטוף, אתה יכול להחזיק אותה ברגליים?
- בבקשה. - בוודאי, כן.
וירג'יל, אתה יכול להחזיק אותה בידיים, בבקשה?
כן? התינוקת אצלכם? התינוקת בידיכם?
- כן, כן. - עכשיו פרקו אותה!
קרעו אותה לשניים.
זה מה שכולכם עשיתם במוזיקה.
מה לעזאזל הוא עושה עם הנכדה שלי?
אל דאגה, אל דאגה, סבא. אל תדאג.
הם לא יפגעו בה. הם אוהבים אותה.
לא פוגעים בדבר שהכי אוהבים.
- נכון? - אתה צודק לגמרי, מאסטרו!
תודה, מאסטרו. תודה.
ואני מתנצל על שנטשתי אתכם. אני מתנצל על שעזבתי אתכם.
עזבתי. עזבתי כי לא הייתי מסוגל
לנצח על הפרטיטורה הנוראה הזו,
סימפוניית הביורוקרטיה!
אני חושבת שכולנו מבינים ומעריכים את המסר.
בהחלט, אבל זה מסובך יותר מזה.
זה פשוט, זה פשוט. אני אפשט את זה.
במקום הזה, בכנסייה הזאת היום,
ברגע זה, עם הכומר המדהים ועם התינוקת היפהפייה,
אנחנו נפתור את ההשבתה על ידי נעילתכם בפנים!
- על מה הוא מדבר? - כן.
- אני אף פעם לא יודעת. - אם לא תעשו עסקה
עוד היום...
- אני מתפטר. - לא, אתה...
כן, אני מתפטר. אני מתפטר.
אבל אם כן תעשו עסקה,
אז תקבלו אותי.
לכל מה שתרצו.
כל עוד תרצו. בסדר?
כן, כולם, חברי המשפחה ובני המשפחה עצמם,
בבקשה, אם לא אכפת לכם ללכת אחרי פאבל החוצה לחצר.
הכנו שם מזנון נהדר
ומרטיני לכולכם.
מה עם הטקס?
אימא של וירג'יל, אל תדאגי. לא, לא...
אי אפשר לערוך הטבלה
באווירה של שנאה ופילוג, נכון?
אני חושבת שאתה צודק, מאסטרו.
אז יופי. חברי התזמורת וההנהלה,
נא להישאר כאן.
כל השאר, קדימה, פנו את הכנסייה.
- ברגע זה. - רודריגו.
בסדר, קדימה, חבר'ה.
רודריגו, אין פה עורכי דין.
אני לא יודעת איך נוכל להמשיך להצל...
היא צודקת. היא צודקת. זה לא עובד ככה.
אתן רואות, אתן כבר מסכימות ביניכן.
נפלא. זאת התחלה מצוינת.
אתה שותף לזה?
נמאס לי מהשטות של ההשבתה.
ואף על פי כן שניכם, מנצחים, מבינים מה הבעיה.
הבעיה היא כסף.
כסף, כסף, כסף. זה תמיד כסף, נכון?
אתם יודעים מה? אוסיף לקופה
את כל הרווחים שהרווחתי בקונצרט בוונציה.
והרווחתי בו הרבה כסף.
ואני אקצץ את שכרי למחצית ממה שמרוויח פאבל.
אתה יודע כמה מרוויח פאבל?
לא.
אחרי ניכוי מס.
טוב.
בסדר. נסתדר. נסתדר.
כן, כן, זה בסדר.
אם תסלחו לי, עליי לעזוב עכשיו.
- אני הולך לצפות במופע. - לאן אתה הולך?
אני הולך לראות מופע. מופע בועות.
אתה לא יכול להשאיר אותנו כאן.
לכם יש משימה, ולי יש משימה.
להתראות, רודריגו.
- אני משאיר אותך כדי לעזור לי בזה. - אני בכלל לא בתזמורת.
אנחנו צריכים לדבר, את ואני. אנחנו צריכים לדבר.
- רודריגו! רודריגו! בחייך. - נדבר אחר כך.
אני מצטער, האי לאי. סליחה, אני מצטער, אבל אין בררה אחרת.
- זה נעול. - כן, זה מה שאמרתי כרגע.
- את מוכנה? - אני מוכנה להתפטר.
מה? למה?
היא ואני לא נגיע להסכם, זה אישי מדי.
אי אפשר שאני אוביל את זה.
אנחנו צריכים מישהו פיקח, תוקפני, ערמומי.
בסדר. אני אעשה את זה.
- בוב, אני מצטערת, לא. - מה?
בטי. היי, בטי.
- בטי? - בסדר.
אני מטפלת בזה.
ווינדזור.
בטי.
אף פעם לא ביליתי הרבה בכנסייה,
אבל שמעתי שאמור להיות יין איפה שהוא.
בהתחלה הוא היה המורה שלי למדיטציה,
אבל אז מצאנו את עצמנו מקיימים הרבה יחסי מין.
כומר כלבבי. כוסות?
אלה יספיקו?
מותק, אני יכולה לשתות מתוך נעל.
הביאי אותן לכאן.
ראשית צריך להתקשר למקום האירוע
- ומוכרחים לבטל. - אפשר פשוט לנסות
להיות רגועים בנוגע לזה?
סליחה. לדעתי, אני די רגוע עכשיו.
לדעתי, אתה מבוהל.
לא, לא, אני לא מבוהל.
אני מנסה לעזור ב...
זה זמן הפולקה!
מה?
פאבל.
אתה יכול לעשות משהו בנוגע לזה?
אתה מתכוון להפנות עורף וזהו?
לא, לא, המשך.
לא, לא, זה בסדר. רק משהו
שהתרוצץ לי בראש בוונציה.
היי, זה לא משנה.
היי.
רק רציתי להודות לך
על שנכנסת לתמונה עם התזמורת.
היה ברור שזה גדול עליי.
לא, זה בסדר. העונג הוא שלי.
אני קצת מתבייש להגיד אבל...
עשיתי פעם במכנסיים כשניצחתי על חזרה של תזמורת מלאה.
באמת?
כמובן, הייתי שיכור בזמנו ומסטול לגמרי מקוק,
ורכנתי לעבר נגנית הוויולה הראשונה,
בחורה יפהפייה שהסתובבתי איתה בזמנו,
ובלי לפספס אף תנועת ניצוח לחשתי לה,
"עשיתי במכנסיים. נכון, יקירתי?"
והיא השיבה בלחישה, "מאסטרו,
אתה לא לובש מכנסיים."
אני משער שמוסר ההשכל של הסיפור הוא שעלינו לחגוג את כישלונותינו.
כן, אולי אני אשתין על עצמי יום אחד כעוזרת הנגן הראשי.
נו, באמת.
אנחנו אמורים לרחם עלייך או משהו כזה?
את חושבת שיגישו לך את השרביט?
ויגידו, "הביטו בה, היא גאונית."
לא, זה לא מה שחיפשתי.
הקשיבי, לפי מה שראיתי,
את נגנית אבוב סבירה,
וזה כל הסיפור.
מאסטרו, בכל הכבוד, אני רק עושה
מה שהמנצחים ממליצים לי לעשות,
וזה בעצם להיות העוזרת שלהם או לקבל מכתב פיטורים.
אז...
את מתכוונת לקבל את זה
או שיש לך משהו להגיד?
אתה יכול לעזור לי?
זה מבוי סתום?
אז לחיים.
את קשוחה במשא ומתן.
עברתי ארבעה גירושים.
אני ביטלתי אירוסים שלוש פעמים.
אז אני משערת שאנחנו רק שתי בחורות דפוקות שלעולם לא ימצאו
פתרון לשום חלק מזה.
שננסה שוב?
- שלושה אחוזים על פנסיה. - שלושה ורבע.
את באמת רוצה לעשות עוד הרמת כוסית?
בסדר.
- מופע בועות -
בסדר.
שמעתי אותך.
הלו?
שלום.
איך נכנסת לכאן?
אני יודע הכול.
כל המעברים הסודיים הקטנים בבניין. אני מכיר אותם.
איך אפשר לעזור לך, מר דה סוזה?
התזמורת הסימפונית של ניו יורק, משפחתי...
- אנחנו זקוקים לביתנו. - אין סיכוי.
"אין סיכוי"?
אלה שתי מילים קטנות גדולות מאוד. "אין סיכוי".
גם לי יש משפחה.
אם משפחתך נכנסת לגור כאן, משפחתי עוזבת.
זה שובר את לבי כי אלה שתי משפחות, לא?
ושני הורים.
שתי המשפחות שלנו זקוקות לבית.
איך אפשר להכניס שתי בועות לאחת?
להכניס את בועת המוזיקה לתוך בועת הבועות.
את מבינה מה אני אומר?
תני לי להראות לך, תני לי להראות לך.
בועה אחת בתוך השנייה.
אחת היא מוזיקה והשנייה היא בועת הבועות.
בסדר, לא. בסדר, רגע. רק רגע.
זה עומד להצליח. לא, הנה, את רואה?
הן לא קיימות זו בתוך זו.
ככה?
מלודי! איך עשית את זה?
זה מדהים!
מלודי, זה מרשים. כן, בדיוק!
זה אפילו מעבר למה שדמיינתי.
איזו מהן היא המוזיקה?
בסדר. מלודי, הבועה יכולה להכיל את שנינו.
אולי תערכו חזרות במהלך היום.
אנחנו רק נצטרך את הבמה בכל ערב.
ודבר נוסף, בועות הן לא ריקות.
הן מלאות בכול.
ארבעים ושש.
אין לי בעיה עם הקיצוצים בביטוח אם תתרמו לביטוח שיניים.
הסתכלי במספרים.
הם מעוררי אימה. אנחנו רעל לתורמים.
אנחנו רעל. אנחנו צריכים לתת את זה...
אני נותנת לכם כל מה שאתם צריכים, אבל...
אני עדיין חושבת שאין לנו סיכוי להצליח.
את יודעת למה ביטלתי את האירוסים?
כי במשך 35 שנים התזמורת הייתה בעלי.
וילדיי.
החמצתי חופשות, חגים, חתונות, לוויות.
לא נסעתי לשום מקום שהאבוב שלי לא לקח אותי אליו.
אני אוהבת את התזמורת הדפוקה הזאת.
הייתי סופגת כדור בשבילה.
זה מה שאני מציעה.
את רוצה שאירה בך?
אני רוצה שתקשיבי למה שיש לי לומר.
זאת הרגשה מוזרה לא להיות שם איתן.
את יודעת מה נחוץ לך?
מתי בפעם האחרונה עשית משהו כיפי באמת?
באמת שאין לי מושג.
טוב...
אולי אם...
אם נצא מכאן הערב, אני יכול...
זה נראה כיפי.
חשבתי יותר... אבל בסדר.
טוב...
כן, סליחה, אתה יכול להבליט
את תו הלה ואת התיבה העשירית?
- "להבליט"? - כן, סליחה.
- אני... - בבקשה, בבקשה.
- אל תעשי את זה. - מה?
את צריכה להפגין סמכותיות.
כשהיית בוונציה שמתי לב. זה היה הצחקוק.
הצחקוק הקטן, אני חושב שהוא הרס לך.
סליחה.
את נחמדה מדי.
טוב, אני חולקת עליך. כי לדעתי,
לא צריך להיות מניאק כדי להיות אמן גדול.
בוודאי, את יכולה להיות נעימה,
אבל הנגנים רוצים שיגידו להם מה לעשות.
- בסדר, אני מבינה. - בסדר.
טוב, מאותה נקודה.
מהר יותר!
- בסדר. הרפי. הרפי! צעקי. - מהר יותר!
- כן, הרפי! - מהר יותר, טמבל!
בסדר, קדימה! אלה צעקות! צעקי, צעקי.
קדימה! "מהר יותר, טמבל!"
מהר יותר, טמבל! בלי לצחקק.
יופי. עכשיו הפסיקי לבקש רשות.
השיגי לך כמה מוזיקאים ויצירה,
ונצחי.
בסדר? אם תעשי את זה,
אבוא לראות אותך.
עשינו את זה!
- הצלחנו! - יש!
רק אחד. אולי...
"במהלך חמש השנים הקרובות ההנהלה תשלם
תוספת יוקר בשיעור של אחוז וחצי בשנה."
- מה קרה לשני אחוזים? - יפה, בטי.
היי, בואי הנה וקראי את זה, תופעת טבע גבוהה.
"מספר הנגנים בעלי הקביעות ישקע בשנה הקרובה."
- מה זה אומר? - זה אומר שאני עומדת לפרוש.
- מה? - בטי.
אני יודעת, אני יודעת.
תתגברו על זה.
שלושה מאיתנו יצטרכו לפרוש כדי שכל זה יצליח.
- רגע, מה? מי? - אנחנו צריכים לקבל החלטה בינינו.
אבל כחלק מההסכם,
בטי עוברת לייצג את האינטרסים של הנגנים בהנהלה.
כן! עשיתם את זה!
כן! כן! כן!
כן, כן. אנחנו עדיין מגבשים את הפרטים,
ועדיין צריך להעלות את זה להצבעה,
אבל אנחנו בכיוון הנכון.
כן! לא משנה! כן, כן, כן!
איפה נופיע?