Tack ska du ha.
-Mår du bra? -Ja, jag mår bra.
Okej.
Det var roligt att höra.
Ja, att jobba med Andrew Walsh var toppen. Det gick smidigt och...
Visst, ring honom, så återkommer vi om det.
Tack.
Helvete!
Hördu!
Herregud! Jag har saknat dig så mycket.
Detsamma. Varför skriker du "helvete"?
Jag var så nära att få ett vikariat i Houston,
men det visade sig att Andrew Walsh känner typ alla...
Så du njuter i hemlighet för att du slipper åka till Texas?
Tack för det.
Varför är du klädd så där?
Jag har fastnat för en 1930-tals
tjeckisk kompositör som heter Víteslava Kapralova.
Hon är på pricken lik mig.
Jag började sjunga hennes sånger och de är...
De påverkade mig, så jag klär mig som henne nu.
Så klart du gör.
Ja.
-Jag har köpt en bar också. -Ursäkta?
För resten av min farbrors pengar.
Jag ska göra om den till en tjeckisk lönnkrog från 30-talet.
-Så du är barägare? -Ja.
Och klär dig som en död tjeckisk dam?
-Ja. -Hur länge har jag varit borta?
Här är det.
Andrahand, ljuva andrahand. Hallå.
Är du Shawn?
Sebastian sa att du skulle vara i Prag.
Prag blev inte av, kom in.
Okej...
Han bad mig att inte komma, men det är lugnt.
Det blir kul att ha nån att prata med. Välkommen till Ferndale.
Här är galleriet.
Och här är scenen.
Och...
Ser du likheten?
-Ja. -Hon var 25 när hon dog.
Hon skrev skitmycket.
Orkestersviter, tjeckiska romanser,
jag skulle vilja att du spelade nåt på invigningen.
Ett oboestycke eller nåt.
-Kanske det. -Det här är...
Det här jobbar jag med.
Jag antar att alla vet nu.
Det är ditt minsta bekymmer, älskling.
Jag tänker fortsätta le.
Och allt kommer att bli bra.
-Precis som du alltid gör. -Maestro.
-Bob, hur mår du? -Bra, sir, hur mår du?
-Underbart att se dig. -Maestro, välkommen.
Warren, så trevligt att se dig.
Har alla haft en fin sommar?
-Tanya. -Det var lite trögt.
-Du ser fantastisk ut. -Tack.
-Är det lyckliga paret inne? -Thomas.
Jag tror att det kommer att ordna sig.
-Thomas? Kom nu. -Ja, älskling, jag kommer.
-Hejsan. -Hej.
-Hailey! -Hej.
-Välkommen hem. -Tack.
-Kommer maestro? -Nej, han bara...
Han försvann efter konserten.
Vad tycker han om lockouten?
Ska han hjälpa oss?
Jag vet inte.
Kul att se er också.
Dee Dee. Jag hade ingen aning.
Pastor Dee Dee från onlinekyrkan av den kollektiva skaparen.
-Snygg lugg. -Tack.
Titta vem som är tillbaka från Hawaii.
Hur var det att spela med Honolulufilharmonikerna?
-En dröm. Hej, tjejen. -Hej.
Fantastiskt agerande. Jag älskade hur du sprang runt på scenen.
-Såg du det? -Hela världen såg det.
-Vart ska du? -Kommer strax.
Betty.
Älskling.
Ljuvlig.
Aloha, söta barn.
-Vill du hålla henne? -Så fan heller.
Ledningen på ena sidan, vi på den andra.
-Inget har förändrats. -Fågeln är redo att flyga.
Behandla henne väl. Okej.
-Det är allt jag ber om. -Vadå?
Det här ska vara ett kodat samtal.
Jag säger: "Fågeln är redo att flyga" och du säger falk.
Inte fågel, falk. Falken har lämnat boet.
-Tack. -Ingen orsak.
Och ja, självklart ska jag behandla henne väl.
Inte för att det angår dig.
Maestro, jag älskade Erasefacelåten.
Välkomna till jorden, era jävlar.
-Den ligger etta i Korea. -Titta där!
-Gudfadern är här. -Hej.
-Kom hit, maestro. -Hur mår du?
-Trevligt att se dig, maestro. -Trevligt att se dig med.
-Hailey. Hej. -Hej.
Vi måste prata. Ja?
Hejsan. Hej.
Vi planerar en solidaritetskonsert, du kan väl vara med.
Ja. Hej. Vivaldi. Det är allt jag har att säga.
Tack för att du kom tillbaka.
-Tack för att du kom tillbaka. -Inga problem.
Ditt gamla rum väntar på dig.
Faktum är att han ska slafa hos mig, så...
-En intressant idé. -Ska du?
Ja, visst. Var är babyn?
Var är babyn?
Hej, babyn. Ja visst, självklart.
Babyn. Hur mår du?
-Okej, ja. -Här är din guddotter.
Tack så mycket.
Ja, jag har henne.
Hon har vuxit så mycket.
Då så, allihop,
artister, ledningen, välkomna.
Sitt ner. Sätt er, ja, ja.
Vi har samlats här idag för den vackra Olivias skull.
Eller hur?
Vi har också samlats här för de vackra föräldrarnas skull.
Virgil som arbetar med siffror.
Och Christophe som arbetar med violinen.
De är båda de viktigaste personerna för babyn.
Olivia kom till världen som en ny sång
som spelas för första gången.
Hon är som musik.
Varje gång hon gråter eller skrattar
tar hon oss till en plats som vi inte känner namnet på.
Christophe, kan du hålla hennes fötter?
-Tack. -Ja visst.
Och Virgil, kan du ta hennes händer, tack?
Håller ni i babyn? Har ni babyn i era händer?
-Ja. -Dra isär henne!
Slit henne i två delar.
För det är det ni har gjort med musiken.
Vad i helvete gör han med mitt barnbarn?
Oroa dig inte, farfar. Oroa dig inte.
De skadar henne inte, för de älskar henne.
Man skadar inte det man älskar mest.
-Eller hur? -Det har du jäkligt rätt i, maestro!
Tack, maestro. Tack.
Och jag är ledsen att jag övergav er. Jag är ledsen att jag lämnade er.
Jag åkte bort för att jag inte kunde
dirigera det där fruktansvärda partituret.
Byråkratins symfoni!
Jag tror att alla här förstår och uppskattar budskapet.
Givetvis, men det är mer komplicerat än så.
Det är enkelt. Jag gör det enkelt.
Här i kyrkan idag.
På en gång med den otroliga prästen och den vackra babyn.
Vi ska lösa lockouten genom att låsa in er!
-Vad pratar han om? -Ja!
-Jag vet aldrig det. -Om det inte blir ett avtal
idag...
-Så slutar jag! -Nej, du...
Jo, jag slutar.
Men om ni kommer överens...
Då stannar jag.
För vad ni än vill ha av mig, okej?
Så länge som ni vill. Okej?
Då så, allihop, vänner till familjen, och familjen,
om ni vill vara så vänliga att följa med Pavel ut på gården,
där vi har förberett en underbar buffé.
Och martinis till alla.
Hur blir det med ceremonin?
Oroa dig inte, Virgils mamma. Nej då.
För vi kan inte ha dopet
in den här hatiska och splittrade atmosfären, eller hur?
Du har rätt, maestro.
Så bra. Orkestermedlemmar och ledningen
stannar här, tack.
Alla andra kan lämna kyrkan.
-På en gång. -Rodrigo.
Nu går vi allihop.
Det är inga advokater här.
Jag förstår inte hur vi kan gå vidare och göra det här...
Hon har rätt. Det fungerar inte så här.
Ser ni, ni är redan överens.
Det är fantastiskt. Det är en bra början.
Är du med på det här?
Jag trött och less på lockouten.
Trots det, ni förstår båda två vad problemet är.
Problemet är pengar.
Pengar, pengar. Det är alltid pengar, visst?
Vet du vad? I potten
lägger jag allt jag tjänade på konserten i Venedig.
Och jag tjänade mycket pengar på den.
Och jag sänker mitt arvode till hälften av vad Pavel tjänar.
Vet du hur mycket Pavel tjänar?
Nej.
Efter skatt.
Bra.
Vi klarar oss.
Det är bra.
Om ni ursäktar, jag måste gå nu.
-Jag ska se en show. -Vart ska du?
Jag ska se en show. En bubbelshow.
Du kan inte lämna oss här.
Ni har ert uppdrag, jag har mitt.
Ciao, Rodrigo.
Jag är inte ens med i orkestern.
Vi måste prata, du och jag.
-Rodrigo! Kom igen. -Vi kan prata senare.
Jag är ledsen, Hailey. Jag är ledsen, men det måste göras.
-Det är låst! -Ja, jag sa ju det!
-Är du redo? -Jag är redo att kliva ner.
Vadå? Varför?
Hon och jag kan inte komma överens, det är för personligt.
Jag kan inte leda det här.
Vi behöver nån som är smart, aggressiv, manipulerande.
Bra. Jag gör det.
-Bob. Förlåt, nej. -Vadå?
Betty. Du, Betty.
-Betty? -Okej.
Jag är med.
Windsor.
Betty.
Jag inte hängt så mycket i kyrkor.
Men det ska visst finnas vin nånstans.
Först var han min meditationslärare,
men det slutade med att vi hade en massa sex.
Min typ av präst. Glas?
Duger de här?
Raring, jag skulle kunna dricka ur en sko.
Ställ dem här.
Det första vi måste göra är att ringa mottagningsstället
-och avboka. -Kan vi försöka
vara zen med det här?
Ursäkta, men jag tycker att jag är zen nu.
Jag tycker att du får panik.
Nej. Nej, det får jag inte.
Jag försöker att hjälpa till med...
Det är dags för polka!
Det är vadå?
Pavel.
Kan du göra nåt åt det här?
Tänker du bara vända ryggen till?
Nej, fortsätt spela.
Nej, det är lugnt. Det är bara nåt som
surrade i huvudet i Venedig.
Det kvittar.
Du,
jag ville bara tacka dig
för att du tog över orkestern.
Det var över min förmåga.
Det är lugnt. Nöjet var på min sida.
Jag skäms att behöva säga det, men...
En gång kissade jag på mig. När jag dirigerade en orkesterrepetition.
Verkligen?
Jag var visserligen full då och hög på kokain,
och jag lutade mig fram försteviolinisten,
en vacker kvinna som jag strulade med då,
och utan att missa en takt, viskade jag till henne:
"Jag har kissat ner mina byxor, eller hur, älskling?"
Och hon viskade tillbaka: "Maestro,
du har inga byxor på dig."
Sensmoralen av detta är väl att vi måste fira våra misslyckanden.
Jag kanske kissar på mig en dag, som andraoboist.
Kom igen nu.
Ska vi tycka synd om dig eller nåt?
Eller tror du att nån kommer att ge dig taktpinnen?
Och säga: "Titta, hon är ett geni."
Nej, det är inte vad jag väntat mig.
Från vad jag har märkt,
så är du en hyfsad oboist,
och det är sanningen.
Maestro, med all respekt, jag har bara gjort
vad mina dirigenter har sagt åt mig att göra.
Vilket är att vara deras assistent eller få sparken.
Så...
Tänker du acceptera det eller
har du nåt att säga?
Kan du hjälpa mig?
Så det är ett dödläge?
Då så, prost.
Du är en tuff förhandlare.
Jag har gått igenom fyra skilsmässor.
Jag har brutit upp fyra förlovningar.
Jag antar att vi är två störda kvinnor som aldrig kommer att hitta
en lösning på det här.
Ska vi göra ett nytt försök?
-Tre procent till pension. -Tre och en fjärdedel.
Ska vi verkligen skåla igen?
Bra.
Kom in.
Jag hörde dig.
Hallå?
Hur kom du in här?
Jag vet allt.
Jag kan alla hemliga gångar i det här huset. Jag vet.
Hur kan jag hjälpa er, mr DeSousa?
New Yorks symfoniorkester. Min familj...
-Vi behöver vårt hem. -Går inte.
"Går inte"?
Det är väldigt stora två små ord, "går inte".
Jag har också en familj.
Om din familj flyttar in, flyttar min familj ut.
Det krossar mitt hjärta, för det är två familjer, visst?
Och två föräldrar.
Båda våra familjer behöver ett hem.
Hur kan vi sätta två bubblor i en?
Som att sätta musikbubblan inuti bubblornas bubbla.
Förstår du vad jag menar?
Låt mig visa dig.
En bubbla inuti den andra, förstår du?
En är musik och den andra är bubblornas bubbla.
Okej, nej. Vänta lite.
Det går snart. Så där, ser du?
Men de existerar inte inuti varann.
Som så här?
Melody! Hur gjorde du det?
Det är otroligt!
Melody, det är imponerande. Ja, exakt!
Det är mer än vad jag föreställde mig.
Vilken är musiken?
Okej. Melody, vi får båda plats i bubblan.
Ni kanske kan repetera på dagtid.
Vi behöver bara scenen varje kväll.
Och en sak till, bubblor är inte tomma.
De är fyllda med allt.
Fyrtiosex.
Jag går med på sänkt försäkring om du bidrar till tandvård.
Titta på de här siffrorna.
De är hemska. Vi är gift för donatorerna.
Vi är gift. Vi måste ge dem...
Jag ger er allt ni behöver men...
Jag tror ändå att vi är dödsdömda.
Vet du varför jag bröt förlovningarna?
För i 35 år har den här orkestern varit min man.
Mina barn.
Jag har missat semestrar, högtider, bröllop, begravningar.
Jag har inte rest nånstans dit min oboe inte fört mig.
Jag älskar den här störda orkestern.
Jag skulle ta en kula för den.
Det är vad jag erbjuder.
Vill du att jag skjuter dig?
Jag vill att du lyssnar på vad jag har att säga.
Det känns konstigt att inte vara där inne med dem.
Vet du vad du behöver?
När gjorde du nåt roligt senast?
Jag har ingen aning.
Nåja...
Kanske om...
Om vi kommer ut härifrån ikväll, kan jag...
Det där ser kul ut.
Jag tänkte mer... Nej, men okej.
Okej...
Ursäkta, skulle du kunna ta fram
A och tionde takten.
-"Ta fram"? -Ja, ursäkta.
-Jag bara... -Snälla du.
-Gör inte så. -Vadå?
Du måste behärska rummet.
När vi var i Venedig, lade jag märke till ett fnitter.
Ett litet fnitter, det var det som dödade dig.
Förlåt.
Du är för snäll.
Jag håller inte med, för jag tror inte
att man måste vara en skitstövel för att vara en stor konstnär.
För all del, du kan vara vänlig
men musikerna vill bli tillsagda vad de ska göra.
-Jag fattar. -Okej.
Från samma ställe.
Snabbare!
-Släpp ut det! Skrik! -Snabbare!
-Ja, släpp ut det! -Snabbare, din idiot!
Kom igen! Det här är skrik! Skrik!
Kom igen! Snabbare, din idiot!
Snabbare, din idiot! Inget fnittrande!
Nu ska du sluta be om tillåtelse.
Skaffa fram några musiker och ett musikstycke.
Och dirigera.
Okej? Och om du gör det,
kommer jag och tittar på dig.
Vi gjorde det!
-Vi gjorde det! -Ja!
Bara en. Vad sägs om...
"Under de kommande fem åren ska ledningen öka
levnadskostnaderna med 1,5 % per år."
-Vad hände med två? -Snyggt gjort, Betty.
Kom hit och läs det här, din långa drasut.
"Antalet fasta musiker kommer att minska det kommande året."
-Vad betyder det? -Det betyder att jag ska gå i pension.
-Vadå? -Betty.
Jag vet.
Ni vänjer er.
Tre av oss måste sluta för att det här ska fungera.
-Vänta, vadå? Vilka? -Vi måste komma på det.
Men som en del av avtalet,
ska Betty representera musikernas intressen i styrelsen.
Ja! Ni klarade det!
Ja! Ja!
Vi jobbar fortfarande på detaljerna,
och vi måste fortfarande rösta
men vi är på väg i rätt riktning.
Ja! Det kvittar! Ja!
Var ska vi uppträda?
Jag fick just en lysande idé! tning.