Vi er glade for, at I er vores
første publikum, efter vi fandt sammen igen.
Vi har ikke kunnet spille sammen i lang tid,
og nu er det tid.
Så vær søde, og tilgiv vores fejl.
Vi har lidt skarpe kanter.
Uden titel
Fagot
EFTER EN 87 DAGE LANG ARBEJDSKONFLIKT VENDTE NEW YORK SYMFONIORKESTER
TILBAGE FOR AT SPILLE MUSIK.
DETTE ER HISTORIEN OM DEN DAG.
Bradford Sharpe. Dette er min første film.
Min allerførste, vi optager på film. Jeg er ret nervøs.
Den har ingen titel.
Og husk alle sammen, opfør jer naturligt.
Vær realistiske, vær i nuet.
Glæder du dig til at spille efter så lang tid?
Ja. Meget.
Jeg er også nysgerrig efter at vide, hvor vi skal spille.
For hvis jeg kender Rodrigo ret, så er det et spændende sted.
Hvad elsker du ved oboen?
Hvad jeg elsker ved oboen?
Det ved jeg ikke længere.
Ikke andet end at jeg ved, at jeg elsker den.
At den faktisk er en form for
symbol på lyden af kærlighed.
Og ikke som romantisk kærlighed, men kærlighed generelt.
Warren Boyd.
Ja?
Her. Den her er til dig.
Den skal helt ned bagi.
Fagforenings-Bob.
Har du spillet den?
-Jeg gjorde det i Sverige. Og det er... -Jo, måske.
Den er ret...
Den er ret vild.
-Er den vild? -Ja.
Det er første gang, I har spillet sammen i lang tid.
Jeg er nysgerrig efter at vide, hvad I tænker lige nu.
Jeg glæder mig. Jeg mener,
jeg har været ved at dø de seneste fire måneder, eller hvor længe det er.
Jeg er glad for, at jeg kan afløse. Det føles godt.
Hvor lang bliver din film?
-Du ved... -Ja.
Lige nu... Jeg bryder mig ikke om at tale om mit arbejde, mens det sker.
Jeg vil bare være sammen med jer. Den kan blive...
Det er op til jer, hvor lang den bliver.
Hvilket instrument er du mest jaloux på?
Hvilket du gerne ville kunne spille på?
Dee Dee.
-Slagtøj. -Ja, tøs. Sådan.
Hvad skal der til for at blive en god slagtøjsspiller?
Man skal elske, hvad tiden kan gøre.
Man kan enten spille på taktslaget,
bag taktslaget eller foran det.
Og det interessante er,
at dirigenter vil have forskellig timing.
Er vi her? Er det her, vi skal hen?
Vi skal i fængsel.
-Nej. -Okay.
-For fanden! -Lad os komme ud af bussen,
-og det hurtigt. -Det overrasker mig ikke.
Hvad fanden?
Venner, vi skal over i bussen derovre.
Den hvide. Og vi har lidt travlt.
Så ikke noget med de sædvanlige
ti-minutters pauser. Kom så.
I hørte maestroen.
Hurtigt, venner. Ja, frøken Joseph?
Lad os komme langt ned.
Maestroen. Fuldstændig uforudsigelig.
Jeg anede ikke, hvor vi skulle hen.
Og da Bob så skiltet til Rikers, tænkte jeg: "Okay."
Hvorfor var det ikke gået op for mig?
Et klassisk Rodrigo-træk, ikke?
Rodrigo var lige vendt tilbage til os, og det var hans idé.
Jeg tænkte, det var ualmindeligt, men sådan er Rodrigo,
og derfor elsker jeg ham.
Så jeg tænkte: "Lad os prøve det af."
Jeg ville opmuntre Rodrigo, for han var lige kommet tilbage,
så jeg tænkte: "Lad os prøve det."
Har et orkester af denne størrelse... Du skal ikke filme mig.
Eller bare gør det, hvis nu jeg vil bruge det senere.
Jeg ved ikke, om jeg...
Hvad for en dokumentar, det bliver,
om jeg er foran eller bag kameraet.
Så lad os optage begge dele.
Måske en af hver.
Det er bedre at gå med livrem og seler,
hvis du forstår?
Har et orkester af denne størrelse nogensinde spillet her før?
-Nej. -Ikke af denne størrelse.
Det er første gang, et orkester har
spillet for de indsatte på Rikers Island.
Okay, mine damer og herrer.
I er nu nået til Rikers Island sikkerhedstjek.
Når I står af bussen, får I mere at vide,
når I er forbi sikkerhedstjekket, okay?
Hør her, folkens.
Straffeloven paragraf 305,25 er en D-overtrædelse.
Hvis man bliver taget med noget forbudt, bliver man anholdt.
Vi diskriminerer ikke på Rikers Island.
Ingen mobiltelefoner, ingen tobak, intet elektronisk udstyr.
Jeg vidste ikke, hvor vi skulle hen.
Og jeg var egentlig ligeglad.
Jeg gik ud fra, det ville blive en musikalsk oplevelse,
og det var fint for mig.
Vi gik ud, og der lå...
Der lå Manhattans skyline og...
Og så er der alt hegnet.
Det var ret...
Det var smukt på en underlig måde.
INGEN SNAK I SPISESALEN
At lytte til musik er... Det er en rettighed. Forstår du?
Det samme er det at lave musik.
Og at lytte til denne type musik, det mener jeg er en rettighed.
Det er noget, som alle bør...
Bør have lov til, da det er noget, der giver en fred,
selv hvis fred ikke er en del af din verden.
Musik er den største fællesnævner.
Vi leder efter grunde til fortsat at spille som orkester.
Film skylinen og kom så tilbage,
men få det til at se ud, som om du stadig lytter til ham.
Jeg tror, vi vil finde noget her.
Jeg ved ikke, hvad det bliver,
men det er kun ved at gøre det,
-vi finder ud af grunden til, vi er her. -Godt.
Som alle gode ting bliver det gengældt.
De vil give det tilbage til os.
Og de vil give os en måde,
I ved... En grund til at gøre, hvad vi gør.
Er du nervøs?
Ja. På en måde...
Men samtidig...
bliver det et af de bedste publikummer,
vi nogensinde får.
I dag spiller vi små stykker af den samme komponist.
Han kæmpede i Anden Verdenskrig.
Han blev taget til fange.
De fleste af hans store værker
er fra dengang, han sad i fangelejr.
I starten vidste jeg ikke, hvad der foregik,
men så så jeg orkesteret.
Og så tænkte jeg: "Sådan noget kan jeg ikke lide."
Så jeg satte mig og for første gang i mit liv,
nød jeg det. For det er noget...
For det er noget, jeg oplevede for første gang i mit liv.
Jeg har aldrig oplevet noget lignende.
Jeg har aldrig hørt musik på den måde.
Selvom jeg har boet i New York hele mit liv,
har jeg aldrig været til sådan en koncert.
Så det var en oplevelse.
Jeg lukkede mine øjne og
lod instrumenterne komme til mig,
og jeg følte mig fri.
Det var en anderledes følelse.
Man kan sige, at det var som en trance.
Jeg var til stede fysisk, men følelsesmæssigt, spirituelt,
var jeg væk.
Okay.
Messiaen
brugte alle sine sanser i fængslet på at flygte med sit sind.
Han troede på, at musikken giver evnen til at flyve.
Han elskede fugle. En af dem var nattergalen.
-Nattergalen! -Nattergalen.
Han skrev et stykke til nattergalen.
Og det er en fugl, der kun synger om natten.
Så man kan ikke se fuglen,
men man kan høre den.
Den er lidt som Gud.
Ondes Martenot, interview, først optagelse.
Det udtales...
Var efternavnet, Martenot, navnet på opfinderen?
Ja, ingeniøren, der byggede det.
Hvad betyder "ondes"?
Det betyder bølge.
Så bølge og så hans navn?
Ja, hans bølge.
Jeg har altid forestillet mig, at jeg skulle spille i et fængsel.
-Har du? -Ja,
for det blev født ud af en utopisk vision,
og så er det den eneste lyd, som Messiaen
tog med sig i fængsel.
Sådan!
Messiaen var sikker på,
at kærligheden ville besejre alt,
og at der var håb.
Han skrev dette stykke lige efter, han kom ud af fængslet.
Så her er slutningen.
Jeg har altid gerne villet se et symfoniorkester.
At tage min dame med i byen med smoking og det hele.
Det er første gang, jeg er der, og så et orkester...
Det var en oplevelse.
Det var en smuk oplevelse.
Jeg har aldrig set et orkester spille før i går,
og det var enestående.
Jeg kan slet ikke beskrive det.
Jeg fik gåsehud.
Det var mindeværdigt at se, hvordan de
lukkede deres øjne og bare lyttede til musikken.
Det var utroligt. Det var... Det vil jeg huske.
At se dem lytte til musikken,
og se dem give slip på sig selv...
Jeg glemte, hvor jeg var.
Jeg ser min... Det fik mig til at tænke på min familie.
Det var fred og ro.
Jeg kunne falde i søvn til det
og drømme gode drømme om det.
Bare fredeligt.
Jeg tænkte mange forskellige ting,
sommetider mørke ting, andre gange glade ting, livet, døden.
Frihed.
De mørke følelser var positive.
Der var intet negativt ved den oplevelse.
Jeg smilede meget,
og jeg oplevede at føle mig fortabt,
blot ved at høre lydene, bare...
Det er svært at give slip,
selvom det er det, man har lyst til.
Det får en masse følelser frem, og ja,
det var... Jeg kunne mærke mig selv.
Det sker en gang i livet,
ikke?
Vidunderligt. Smukt.
Jeg nød det.
Ja.
Det fjernede mig fra der, hvor jeg er.
Det fik mig til at tænke meget. Og fuglene fløj.
Det var en smuk dag.
Selv da jeg gik ud i gården i dag...
Jeg var ude tidligere.
Jeg gik rundt og lavede mit lille træningsprogram.
Og jeg så... Jeg sagde: "Hold da op, alt er væk.
I går var alt der, og så i dag,
er alt bare væk, bare sådan."
Jeg sagde: "Wauw." Men jeg kunne stadig
forestille mig alt i hovedet.
Alt var der i går og...
Og det var så... Stemningen var helt genial.
Det er fedt.
Vi delte en meget intens oplevelse, og jeg synes,
det er interessant, at familieaspektet gik op i en højere enhed,
ved at vores forskellige oplevelser
blev spillet på det tidspunkt.
Vi havde ikke tid til at forberede os, vi øvede meget lidt.
Vi oplevede ikke at være sammen.
Så på den måde er det ligesom en familiekomsammen.
Jeg slapper af igen.
Tingene kører endelig, som de skal.
Vi er hele.
Og vi har en fremtid.
TIL ELIZABETH remtid.