Vi er så glade for å ha dere
som vårt første publikum siden vi ble samlet igjen.
Vi har ikke kunnet spille sammen på veldig, veldig lenge,
og nå er tiden inne.
Så tilgi oss våre feil.
Vi er litt ustø.
Foreløpig uten tittel
Fagott 2
ETTER EN 87 DAGER LANG ARBEIDSTVIST VENDTE NEW YORK SYMFONIORKESTER
TILBAKE TIL Å SPILLE MUSIKK.
DETTE ER HISTORIEN OM DEN DAGEN.
Bradford Sharpe, dette er min første film.
Den aller første vi filmer. Litt nervøs.
Den er uten tittel.
Og husk, alle sammen, oppfør dere som vanlig.
Vær realistiske, konsentrer dere om øyeblikket.
Gleder du deg til å spille etter all tiden borte?
Ja. Jeg gleder meg veldig.
Jeg lurer også på hvor vi skal spille.
For med tanke på Rodrigo er det sikkert ganske interessant.
Hva elsker du med oboen?
Hva elsker jeg med oboen?
Jeg vet ikke egentlig hva jeg elsker med oboen lenger.
Bortsett fra at jeg vet at jeg elsker den.
At oboen egentlig
symboliserer lyden av kjærlighet.
Ikke romantisk kjærlighet, men kjærlighet sånn generelt.
Warren Boyd.
Ja?
Her. Denne er til deg.
Helt bak.
Fagforenings-Bob.
Har du spilt denne før?
-I Sverige. Og den er... -Jeg vet ikke helt.
Den er ganske...
Den er ganske vill.
-Er den vill? -Ja.
Det er første gang dere har spilt sammen på ganske lenge.
Jeg er nysgjerrig på hva dere føler nå?
Jeg gleder meg sånn. Altså,
jeg har vært døende de siste fire månedene eller hvor lenge det enn var.
Jeg er så glad for at jeg får være reserve nå. Det føles godt.
Hvor lang blir filmen din?
-Du vet... -Ja.
Akkurat nå, så... Jeg liker ikke å snakke om arbeidet mitt underveis.
Jeg vil bare være sammen med dere. Den kan bli...
Det er opp til dere hvor lang den blir.
Hvilket instrument er du mest sjalu på?
Hvilket ville du hatt evnene til å spille?
Dee Dee.
-Slagverk. -Ja visst. Sånn skal det låte.
Hva må til for å være en god trommeslager?
Du må elske det tiden får til.
Du kan enten spille på rytmen,
bak rytmen, foran rytmen.
Og det interessante er
at alle ulike dirigenter vil ha tiden plassert på ulike måter.
Er vi fremme? Er det hit vi skal?
Vi skal i fengsel.
-Nei. -Greit.
-Søren! -Nå går vi av bussen,
-veldig fort. -Jeg er ikke engang overrasket.
Hva i helvete?
Vi skal gå om bord i den bussen som er der borte.
Den hvite. Og vi har hastverk.
Så ingen av de vanlige tingene,
timinutterspausene og sånt. Kom.
Dere hørte maestroen.
Veldig fort. Ja, Ms. Joseph?
Vi filmer nedenfra. Jeg vil filme nedenfra.
Maestroen. Helt uforutsigbar.
Jeg ante ikke hvor vi skulle.
Så, da Bob så skiltet til Rikers, tenkte jeg: "Akkurat."
Hvorfor innså jeg ikke det fra begynnelsen av?
Klassisk Rodrigo, ikke sant?
Rodrigo hadde akkurat kommet tilbake, og dette var ideen hans.
Jeg syntes det var ukonvensjonelt, men det er veldig Rodrigo,
og det er derfor jeg elsker ham.
Så jeg tenkte: "Tja, vi får prøve."
Jeg ville oppmuntre Rodrigo, for han hadde akkurat kommet tilbake,
så jeg tenkte: "Vi prøver."
Har et orkester på denne størrelsen... Ikke film meg.
Eller, film meg, i tilfelle jeg vil ha det senere...
Jeg vet ikke om jeg...
Hva slags dokumentar det blir ennå,
om jeg skal være utenfor eller på kamera.
Så jeg vil ha en av begge deler.
Kanskje en av begge deler.
Bedre å ha ekstra tøy i beina og så ta inn buksa,
ikke sant?
Har et orkester på denne størrelsen spilt her før?
-Nei. -Ikke på denne størrelsen.
Dette er første gang et orkester
har spilt for de innsatte på Rikers Island.
Greit, mine damer og herrer.
Dere har nå kommet til Rikers Island sikkerhetskontrollstasjon.
Når dere går av bussen, vil dere få flere instruksjoner
om å gå gjennom kontrollstasjonen.
Greit, folkens, hør her.
Straffelov 305,25 er en D-forbrytelse.
Alle som blir tatt med smuglergods, vil bli arrestert.
Her på Rikers Island diskriminerer vi ikke.
Ingen mobiler, ikke tobakk, ikke noe elektronisk utstyr.
Jeg visste ikke hvor vi skulle.
Jeg brydde meg egentlig ikke.
Jeg stolte på at det ville bli en musikalsk opplevelse,
og det var greit for meg.
Vi gikk ut, og der var...
Der var Manhattan, silhuetten og...
Og så var det gjerdene.
Det var en...
Det var en merkelig skjønnhet ved det.
INGEN SNAKKING I KANTINEN
Å høre på musikk er absolutt... Det er en rettighet. Ikke sant?
Og dermed å lage musikk,
men å høre på denne typen musikk, det mener jeg er en rettighet.
Jeg mener at hvis det finnes noe som alle burde...
Burde få lov til, fordi det er noe som gir deg fred,
selv om fred ikke er tillatt i din verden.
Musikk er den største fellesnevner.
Vi leter etter grunner til å fortsette som orkester.
Gå opp til silhuetten av byen, så tilbake,
men få det til å se ut som om du fortsatt bryr deg om det han sier.
Og jeg tror vi vil finne noe her,
og jeg vet ikke hva det blir,
men bare ved å gjøre dette får vi vite
-hvorfor vi egentlig er her. -Flott.
Som med alle gode ting vil de gjengjelde det.
De vil gi det tilbake til oss.
Og de vil gi oss en måte å,
en grunn til hvorfor vi gjør det vi gjør.
Er du nervøs?
Ja. Ja, på en måte...
Men samtidig
kommer det kanskje til å være et av de beste publikummene
vi noengang vil få.
Det vi skal spille i dag, er små stykker fra samme komponist.
Han kjempet i andre verdenskrig.
Der han ble tatt til fange.
Og de fleste av de viktigste prominente verkene hans
ble til mens han var i en fangeleir.
Til å begynne med visste jeg ikke hva som foregikk,
men så så jeg orkesteret.
Og jeg tenkte: "Jeg liker ikke sånt."
Så jeg satte meg ned, og for første gang i livet mitt
likte jeg det. Fordi det er noe...
Noe jeg opplevde for første gang i livet.
Jeg har aldri opplevd noe sånt før.
Aldri hørt slik musikk,
selv om jeg bodde i New York hele livet,
gikk jeg aldri på en slik konsert.
Så det var en opplevelse.
Jeg lukket bare øynene
og lot instrumentene komme til meg,
og da følte jeg meg fri.
Det var bare... en annen slags følelse.
Man kunne si at jeg var i en transe.
Jeg var her fysisk, men følelsesmessig, åndelig,
var jeg borte.
Greit.
Så, Messiaen,
han brukte alle sansene sine i fengsel til å flykte.
Han mente at musikken gir en evnen til å fly.
Han elsket fugler. Og blant dem var nattergalen.
-Nattergal! -Nattergal.
Så... Han skrev et stykke til nattergalen.
Og dette er en fugl som bare synger om natta.
Så dette er en fugl man ikke kan se,
men man kan høre den.
Litt som Gud.
Ondes Martenot-intervju, første tagning.
Det uttales...
Etternavnet, Martenot, var det navnet på oppfinneren?
Ja, ingeniøren som bygde det.
Hva betyr "ondes"?
"Ondes" betyr bølge.
Så bølge og så navnet hans?
Ja, bølgen hans.
Jeg forestilte meg alltid at jeg ville spille dette instrumentet i et fengsel.
-Er det sant? -Ja,
for det kom fra et utopisk syn,
og så er det den eneste lyden Messiaen
tok med seg i fengsel.
Ja!
Messiaen var sikker på at til slutt
ville kjærligheten seire over alt,
og at håpet fantes.
Han skrev dette stykket rett etter at han ble løslatt fra fengsel.
Så her er slutten.
Jeg ville alltid gå ut og se et orkester og symfoniorkesteret.
Ta med jenta mi ut, fint kledd og sånt.
Det er første gang jeg er der med orkesteret, og...
Det var en opplevelse.
Det var en nydelig opplevelse.
Jeg hadde aldri sett et orkester spille før i går,
og det var fantastisk,
jeg finner ikke ord.
Hårene mine reiste seg.
Det var utrolig minneverdig å se at de
lukket øynene og bare lyttet til musikken.
Det var utrolig. Det var... Det vil jeg huske.
Å se på at de lyttet til musikken
og ga slipp på seg selv.
Jeg kunne sovne litt vekk.
Jeg ser bare... Det får meg til å tenke på familien min.
Det var sjelefred, ikke sant, indre fred.
Jeg kunne sovnet til det
og drømt søtt om det.
Det var fredelig, seriøst.
Tankene mine dro mange forskjellige steder,
av og til ble det dystert, av og til lykkelig, liv, død.
Frihet.
De dystre følelsene var positive.
Det var ingenting negativt med den opplevelsen.
Jeg smilte mye,
og jeg følte meg fortapt
mens jeg hørte mange av lydene, bare...
Det er vanskelig å gi slipp
slik man egentlig vil, men...
Det ga meg mange følelser, og
det var... Jeg fikk kontakt med meg selv.
Dette kommer til å skje én gang i livet,
ikke sant?
Fantastisk. Nydelig.
Jeg nøt det.
Ja.
Det tok meg med vekk fra hvor jeg er. Absolutt.
Det fikk meg til å tenke mye, og fuglene som fløy,
det var en veldig nydelig dag.
Selv da jeg gikk ut i utegården i dag,
jeg gikk tidlig ut,
gikk rundt og trente litt.
Og jeg så meg rundt og se: "Jøss, alt er borte.
"I går var alt her, og i dag
"er alt bare borte."
Jeg sa: "Jøss", men kunne fortsatte forestille meg det,
jeg så det i tankene.
Alt var der i går, og...
Og det var så... Følelsen var flott.
Det er flott.
Vi delte en veldig intens opplevelse, og jeg synes
at det interessante er at familien kom frem
på grunn av at alle de ulike erfaringene våre
ble spilt der og da.
Vi hadde ikke tid til å forberede oss, og vi øvde veldig lite.
Og vi fikk opplevelsen av å ikke være sammen.
Så på den måten er det en familiegjenforening.
Jeg føler fred igjen.
At ting endelig låter slik de burde igjen.
Vi er hele.
Og vi har en fremtid.
TIL ELIZABETH. emtid.