Vi är glada över att ni är vår
första publik sen vi återförenades.
Vi har inte haft möjlighet att spela tillsammans på mycket länge,
och nu är tiden inne.
Snälla ni. Förlåt oss våra misstag.
Vi är lite oslipade.
Saknar titel
EFTER 87 DAGARS KONFLIKT ÅTERGICK NEW YORKS SYMFONIORKESTER
TILL ATT SPELA MUSIK.
DET HÄR ÄR HISTORIEN OM DEN DAGEN.
Bradford Sharpe, det här är min första film.
Det är första gången jag filmar. Jag är nervös.
Den saknar titel.
Kom ihåg allihop, var naturliga.
Var realistiska, var i ögonblicket.
Är du ivrig på att få spela efter att ha varit borta?
Ja. Jag är mycket ivrig.
Jag är också nyfiken på var vi ska spela.
Eftersom jag känner Rodrigo, så är det nog en intressant plats.
Vad älskar du med oboen?
Vad jag älskar med oboen?
Jag vet inte längre vad jag älskar med oboen.
Förutom att jag vet att jag älskar den.
Och det faktum att oboen
symboliserar ljudet av kärleken.
Och inte den romantiska kärleken, utan kärlek i allmänhet.
Warren Boyd.
Ja.
Här. Den är till dig.
Skicka bakåt.
Facket-Bob.
Har du spelat det här?
-Jag gjorde det i Sverige. Och det är... -Jag vet inte.
Det är ganska...
Det är galet.
-Är det galet? -Ja.
Det här är första gången ni spelar tillsammans på länge.
Jag är nyfiken på vad ni känner just nu?
Jag kan knappt bärga mig. Jag menar,
jag har längtat efter det här de senaste fyra månaderna eller nåt.
Jag är glad att jag fick hoppa in nu. Det känns bra.
Hur lång är din film?
-Du vet... -Ja.
Jag gillar inte att prata om mitt arbete medan det pågår.
Jag vill bara hänga med er. Den kan bli...
Det är upp till er hur lång den blir.
Vilket instrument är du mest avundsjuk på?
Vilket skulle du vilja kunna spela?
Dee Dee.
-Slagverk. -Ja, baby. Så ska det låta.
Vad krävs för att bli en bra slagverkare?
Man måste verkligen älska vad tiden kan göra.
Man kan antingen spela på takten,
bakom takten, framför takten.
Och det intressanta är
att alla dirigenter vill ha taktarten placerad olika.
Är vi framme? Är det hit vi ska?
Vi ska i fängelse.
-Nej, nej. -Okej.
-Jäklar. -Nu kliver vi av bussen,
-riktigt snabbt. -Jag är inte ens förvånad.
Vad i helvete?
Vi ska kliva på bussen som står där.
Den vita. Och vi har lite bråttom.
Så inga av era vanliga grejer,
som tiominuters rast och allt det där. Kom nu.
Ni hörde maestron.
Skynda er på. Ja, ms Joseph?
Håll er lågt. Jag vill komma lågt ner.
Maestron är helt oförutsägbar.
Jag hade ingen aning om vart vi skulle.
Och sen, när Bob såg skylten med Rikers tänkte jag: "Visst."
Varför insåg jag inte det från början?
Ett klassiskt Rodrigodrag, eller hur?
Rodrigo hade precis återkommit till oss och det här var hans idé.
Jag tyckte att det var okonventionellt, men det är så likt Rodrigo
och det är därför jag älskar honom.
Jag tänkte: "Vi kan väl ge det en chans."
Jag ville uppmuntra Rodrigo, för han hade just kommit tillbaka,
så jag tänkte: "Vi kan väl ge det en chans."
Har en orkester av den här storleken... filma inte mig.
Förresten, filma mig utifall jag vill ha det senare,
jag vet inte...
...vilken sorts dokumentär det ska bli.
Om jag ska vara utanför bild eller med i filmen.
Vi kan ta en av varje.
Kanske en av varje.
Det är bättre att ha mycket tyg i byxorna och sen sy in dem,
om du vet vad jag menar?
Har en orkester av den här storleken spelat på anstalten förut?
-Nej. -Nej, inte så här stor.
Det är första gången vi har en orkester
som ska spela för internerna på Rikers Island.
Mina damer och herrar.
Ni har nu kommit fram till säkerhetskontrollen.
När ni har klivit av bussen, får ni ytterligare information
om hur ni går igenom kontrollen, okej?
Okej. Hör upp.
Strafflag 305.25 är en mindre förbrytelse.
Den som ertappad med smuggelgods kommer att gripas.
Vi diskriminerar ingen här på Rikers Island.
Inga mobiler, ingen tobak, ingen elektrisk utrustning.
Jag visste inte vart vi skulle.
Och jag brydde mig inte.
Jag litade på att det skulle bli en musikalisk upplevelse
och det räckte för mig.
Vi klev ut och där var...
Man såg utsikten över Manhattan och...
Och framför var stängslet.
Det var en form av...
Det var en skev skönhet.
INGA SAMTAL I MÄSSEN
Att lyssna på musik är definitivt en rättighet.
Och att göra musik följaktligen,
men att lyssna på den här sortens musik är en rättighet.
Det är nåt som alla borde...
Alla borde få göra för det ger dig frid,
även om frid inte är tillåtet i din värld.
Musik är den största gemensamma nämnaren.
Vi letar efter orsaker till att fortsätta spela som orkester.
Gå upp mot stadsutsikten, och kom tillbaka
men det ska se ut som om du ändå bryr dig om vad han säger.
Och jag tror att vi kommer att hitta nåt här,
som jag inte vet vad det är,
men bara genom att göra det här kommer vi att få veta
-orsaken till varför vi är här. -Snyggt.
Som alla bra saker kommer det att återgäldas.
De kommer att ge tillbaka nåt till oss.
Och de kommer att ge oss en mening,
en orsak till varför vi gör det vi gör.
Är du nervös?
Ja. Ja, lite grann...
Men samtidigt,
kommer det kanske att vara den bästa publiken
vi nånsin har haft.
Det vi ska spela idag är små stycken av en och samma kompositör.
Han stred i andra världskriget.
När han tillfångatogs.
Och de flesta av hans viktigaste verk
tillkom under den tiden han satt i fångläger.
I början visste jag inte vad som pågick,
men sen såg jag orkestern.
Och jag tänkte: "Jag gillar inte sån musik."
Jag satte mig, och för första gången i mitt liv,
njöt jag av det. För det var nåt...
Jag upplevde nåt för första gången i mitt liv.
Jag hade aldrig upplevt nåt liknande.
Jag har aldrig lyssnat på sån musik,
trots att jag bott i New York i hela mitt liv,
jag har aldrig varit på en sån konsert.
Det var en upplevelse.
Jag slöt ögonen och
jag lät instrumenten komma till mig,
och jag kände mig fri.
Det var en annan slags känsla.
Man kan säga att jag var i trans.
Som att jag var här fysiskt men emotionellt, spirituellt
var jag som borta.
Okej.
Messiaen,
han använde alla sina sinnen när han var i lägret för att fly.
Han trodde på att musiken ger en styrka att flyga.
Han älskade fåglar. Bland annat näktergalen.
Han skrev ett stycke för näktergalen.
Och det här är en fågel som bara sjunger om natten.
Så den här fågeln ser man inte,
men man kan höra den.
Lite grann som Gud.
Ondes Martenot, intervju, tagning ett.
Det uttalas...
Martenot, var namnet på uppfinnaren?
Det stämmer, ingenjören som byggde det.
Vad betyder "ondes"?
"Ondes" betyder våg.
Så, våg och så hans namn?
Ja, hans våg.
Jag har alltid föreställt mig att spela det här instrumentet i ett fängelse.
-Verkligen? -Ja,
för det föddes ur en så utopisk vision,
och det är det ljudet som Messiaen
tog med sig när han hamnade i fängelse.
Messiaen var säker på att till slut,
så övervinner kärleken allt
och att hoppet finns där.
Han skrev det här stycket strax efter sin frigivning.
Här är slutet.
Jag har alltid vela se en orkester och en symfoniorkester.
Att ta med tjejen ut, med smoking och allt.
Det var första gången jag var där och så orkestern...
Det var en upplevelse.
Det var en vacker upplevelse.
Jag har aldrig sett en orkester spela förrän igår
och det var magnifikt,
det går inte ens att beskriva.
Håret reste sig på armarna.
Det var otroligt minnesvärt att se hur de
slöt ögonen, och hur de bara lyssnade på musiken.
Det var otroligt. Jag kommer att minnas det.
Att se dem lyssna på musiken
och låta sig ryckas med.
Jag drömde mig bort.
Det fick mig att tänka på min familj.
Det var sinnesfrid, stillhet.
Jag kunde nästan ha somnat
och ha bra drömmar.
Bara känna frid, på riktigt.
Jag hade många olika platser i tanken,
ibland blev det mörkt, ibland kände jag lycka, livet, döden.
Frihet.
Känslorna som blev mörka var positiva.
Inget var negativt med den upplevelsen.
Jag log mycket
och jag släppte taget,
jag lyssnade på ljuden, bara...
Det är svårt att bara släppa taget
på det sättet man vill, men
det skapade många känslor och...
Jag hade kontakt med mig själv.
Det här är nåt som händer en gång i livet,
eller hur?
Underbart. Vackert.
Jag njöt av det.
Det fick mig att tänka på annat. Absolut.
Det fick mig att tänka på saker, och fåglarna som flög,
det var en vacker dag.
Till och med när jag gick ut idag,
jag gick ut tidigt,
och gick runt och gjorde lite workout.
Och jag sa: "Oj, allt är borta,
igår var allt där och idag
är allt borta, bara så där."
Men jag kunde ändå föreställa mig det,
se allt inom mig.
Allt var där igår och...
Och det var så... Känslan var så fantastisk.
Det är toppen.
Vi delar den här intensiva upplevelsen och jag tycker
att det som är så intressant är att familjeaspekten kom fram
genom det faktum att alla våra olika erfarenheter
spelades den gången.
Vi hade inte tid att förbereda oss och vi repeterade mycket lite.
Så vi hade upplevt att inte få vara tillsammans.
På det sättet var det som en familjeåterförening.
Jag känner frid igen.
Nu börjar det hända saker och ting igen.
Vi är hela.
Och vi har en framtid.
TILL ELIZABETH ramtid.