Моцарт у джунглях
Кажуть, класична музика для зануд,
але ми, класичні музиканти, вміємо відриватись!
І коли ми відриваємось, то робимо це з «Супер-супер-супер-сальсою» Дельґадо.
Уся моя сім'я її обожнює!
Родріґо, у тебе завжди все в такт!
Це все сальса, люба!
Діти! Що тут у вас?
Дякую, Родріґіто!
Схоже на «Супер-супер-супер-тако».
-Автентичне! -І смачнюще!
-Супер-супер-супер... -Супер-супер-супер...
Тако!
Боже.
-Не знаю. Що я наробив? -Ні, ні, Родріґо,
-ми пишаємось тобою. -Що я наробив?
Справді, я й не думав, що ти так вихляти стегнами вмієш.
Чому ти передумав?
Я думав про Венецію, про Ла Фіамму,
вона б зреклася всього заради концерту.
Тож я подумав, що можу віддати трішки самоповаги,
чи що там лишилося, цій чімічанзі.
Маестро.
Так, я знаю.
Вибач, що я в тебе тим усім кидалася.
Не хвилюйся, Глоріє. Це було весело.
Будете раді взнати, нині виписали перший чек.
-Так! -Перший чек?
На новенький рахунок
номер 58732011658 Юнацького оркестру імені Хуана Рівери.
Вірґіліо! Я тебе обожнюю!
І я тебе! Не кажи Крістофу!
Скільки ще нам реклам залишилося?
-Лише дев'ять. -А вісім?
-Вісім. -Можна просто вісім?
-Вісім? -Родріґо, ти зможеш.
Ми все зможемо. Разом.
-Крейґу, принеси його! -Ага.
У нас для тебе невеличкий подарунок.
-Гаразд, але... -Це від нас.
Дякую вам дуже. Це дуже мило.
Гаразд, тоді...
Це срана бюрократія!
-Так! -Дякую! У мене тепер є своя.
Ти справжній відстій, Ратледж!
Тобі ніколи не бачити місця в оркестрі!
Гобоїстки з усього світу будуть з тобою змагатися!
І палиця твоя гобойна до одного місця.
І ти ще й косоока, коли граєш.
І твоя шия морщиться, ніби ти динозавр з «Парку Юрського періоду».
Той, що кислотою плюється.
Гейлі, знаєш що? Треба відпочити.
Я більше не можу. Це занадто дивно.
Але ти молодець, така зосереджена.
Це вражає.
Так, поки я ще тут, ось твої гроші.
Це твоя частка з продажів квитків.
Супер!
11 доларів 13 центів. Вибач, що так мало.
Це в рамочку.
Дуже сподіваюсь на цю роботу.
Нащо взагалі те прослуховування?
Ти ж їх знаєш.
Для того й прослуховування.
Усі будуть за ширмою,
ніяких улюбленців.
Якась хрінь.
На твоєму місці я б просто сказала: «Я Гейлі».
Якби ти хотіла,
можеш жити тут. Безкоштовно.
А Бредфорд?
У нас пауза. У нього проблеми. У мене теж.
Усе гаразд. До сраки.
Мені шкода, Ліззі.
Та годі себе жаліти.
Я мала набити тату його дупи на своїй дупі.
Бог врятував.
Треба міняти шкуру.
Так, ти вже не вдягаєшся, як Капралова.
Ні, бо всі думали, що я офіціантка.
А я власниця клубу. Я Рік з «Касабланки».
Я Джабба Гатт.
НЬЮ-ЙОРКСЬКИЙ СИМФОНІЧНИЙ ОРКЕСТР
-Привіт. -Салют.
Ти Гейлі Ратледж?
Так. Ми знайомі?
Ні, але я бачив, що ти грала з ними. Ти крута.
Дякую.
Арлен Лі.
На заміні в Чиказькій.
Певно, не дуже розумно летіти аж сюди,
але я подумав, що це непоганий досвід.
Чому не дуже розумно?
Бо ти всіх, бляха, рознесеш.
Хочеш мене вибісити?
Я хіба сам себе вибішу.
Це «Лорей Роял»?
Так, це Гобой-Ван Кенобі.
Так, це трошки зарано. Вибач.
Гобой!
Це не вона?
Не думаю.
Номер 17.
Це я.
Ні пуху!
Дякую! І тобі!
Це, напевно, була...
-Хмм... -То міг би і хтось інший бути.
Щось не знаю.
Привіт.
-Ти прийшов. -Ну...
Давно в мене не було нічних повідомлень від Констанції.
Можна мені газованої води з лимоном?
Досі не п'єш.
Ні. А ти? Ще на таблетках?
Вони вже не дуже допомагають.
Ніщо не допомагає. Потрібна операція.
Добре. Це хороша новина.
Вони зараз можуть творити дива.
Будемо сподіватись.
Ага.
У вас із Глорією все серйозно?
Сподіваюся, що хоч не смертельно.
Так, у тебе специфічні методи
покращення зв'язків у команді.
Прошу, пане.
У мене питання.
Як добре у мене б вийшло?
Якби я обрала інших шлях?
Якби спробувала стати солісткою, а не пішла в оркестр?
Ну, «спробувала» — це не те слово.
У тебе була б чудова кар'єра.
Наскільки чудова? Як добре у мене б вийшло?
Ну, не як Йо-Йо Ма,
але хоча б як Ендрю Волш. Це точно.
Була б його жіночою версією.
Якби працювала й наважилася на це.
Не знаю, чому так не зробила.
Ніколи не розумів.
З першого моменту, як почув тебе.
Ще 20 років тому у Бірмінгемі.
Я подумав: «Бляха, але вона крута».
А з твоєю зовнішністю ти б
мала контракт зі студією за три секунди.
Ну... Я люблю бути частиною оркестру.
Ага.
Я багато про що шкодую. Та не про це.
А ми з тобою. Що в нас могло би бути?
Ми з тобою?
Ми — то ще та біда, ні?
Та й час був непідходящий.
Це точно.
Але в дечому ми були дуже навіть синхронізовані.
Так. Звісно.
Ти часом згадуєш про це?
Коли в тебе операція?
Через два дні.
Сподіваюся, все мине якнайкраще.
Не спиш?
Так. Ти вже тут.
Я трішки розпереживалася, що ти зник.
Та я просто був з Синтією.
У неї незабаром операція, за кілька днів,
думаю, вона хотіла підтримки.
Ти був із Синтією, і я мала не переживати?
Так. Тій симфонії вже настав кінець. Тепер у мене нова.
Ну добре.
Та й ти неймовірна в ліжку. Просто слів нема.
Я рада. Не знала, що оцінюють,
але дуже дякую. Стараюсь.
Ти теж нічого.
З твоїх вуст це багато про що говорить.
Вибач, що я був таким придурком із твоїми батьками.
Мені це нагадало мою юність,
і як ми постійно одне на одного бикували.
Ми були нестерпні.
Але так ми показували свою любов.
Це я можу зрозуміти.
Томасе,
я вже чотири рази була заміжня. Більше не хочу.
Але я також...
Не хочу, аби мені серце розбили.
Мені це підходить.
А щодо розбитого серця,
якщо я підведу тебе,
я підведу сам себе.
Томасе,
я б хотіла щось зробити для тебе.
Ти хочеш піти нагору? Чи тут?
Я можу й тут.
Хочеш, аби я тут і стояв?
Як тобі зручно.
Але заплющ очі.
Гаразд.
Після тебе хто
Міг би зробити моє небо блакитним?
Після тебе кого
Могла б я любити?
Після тебе чому
Слід чекати, аби наважитись?
Бо хто ще міг бути гідним
Після тебе, хто?
Тримай мене за руку й пообіцяй
Що ніколи не перестанеш піклуватися
Бо без тебе тут
Що б я робила?
Я могла б шукати роками
Когось, хто перетворив би мої сльози
На сміх
Після
Тебе
Господи боже мій! Мерщій у ліжко.
Дякую, що зустрів мене.
Дякую, що попросила. Ось наш убер. Напевно.
Синтіє?
Бобе?
Я тут забираю Кевіна.
Це я. Ви знайомі?
Так, так. Боб з мого оркестру,
і, схоже, досі трохи таксист.
Мене це розслабляє. То, Синтіє, у тебе...
Так.
І як воно?
Буде видно пізніше.
Усе буде добре. Мусить бути.
-Так, мусить. -Ага.
Ось моя колісниця.
Я про все подбаю, дякую.
-Прошу. -Дякую, пане.
Перепрошую, а я вас звідкись міг би знати?
Так, я колись грав у баскетбол.
Круто. Я теж.
Гейлі. Агов!
Привіт.
Сподіваюся, не проти, що я так приперся.
Я вже звикла.
Сьогодні був останній день прослуховувань.
Гаразд. Був хтось непоганий?
Так, багато хто.
Але вони не настільки хороші, як ти вчора.
І як було вчора? Як я?
Дуже добре. Ти знаєш.
Ти знаєш, що все було добре.
Навіть дуже. Я тобою пишаюсь.
Ти грала з пристрастю. Це було неймовірно.
Дякую.
Але...
Ще є цей хлопець, який дуже добре грає.
Трішки краще.
Він грав із більшою пристрастю, чи що?
Усім зірвало дах від пристрасті?
Ні, але комітет, ти ж знаєш.
Відколи ти слухаєш, що комітет каже?
І не кажи.
Думаєш, він зіграв краще.
Ні, ні. Просто більшість були за нього.
Ти б це бачила. Я завжди знаю, коли ти граєш.
Ти була за ширмою, але я знав, що це ти,
мов кажан у темній печері...
-Хто то був? -Ти завжди будеш найкраща.
-Хто був? -Хто що?
Хто отримав роботу?
Ну, це якийсь хлопець. Гадаю, він на заміні в Чикаго.
Арлін. Так, його звати Арлін.
Ото ім'я, ні?
Ще й для гобоїста.
Гаразд.
Гадаю, це все.
Ну його. Дякую, що сказав це особисто.
Гейлі! Ти завжди можеш прийти на заміну.
А чому б тобі не бути на заміні? Сра...
Гейлі.
-Агов! Агов! -Що?
Вибач. Вибач!
Ні, це я прошу вибачення. Я, Гейлі!
-Де ти? Де там? -Тут! Я тут.
Так, це я прошу вибачення, Гейлі.
Це все така дурня!
Ці прослуховування і все таке.
Як хтось і заслужив цю роботу, то це ти.
-Якщо ти її хочеш... -Якщо я хочу?
У мене купа боргів за коледж, мені потрібна страховка.
Моя репутація просто в сраці,
-бо Волш звільнив. -Ти звільнилась.
-Ні! -Так.
Та не могла я!
Бо я не магічна шаманка-суперзірка!
Я срана...
Я гобоїстка, тямиш? Я срана гобоїстка.
І як усе було?
Твій диригентський дебют?
Добре.
-Так? -Ага.
Вибач, що не запросила.
Я не ображаюсь.
Ще й як ображаєшся.
Хіба трошки. Добре. Поговорімо.
Ходімо. Ходімо прогуляємось.
-Так. -Так, ходімо.
-Ага. -Не лишай велосипед.
Я розумію. Ти хотіла...
...зробити це по-своєму.
-По-своєму. -Так.
Томас тебе теж не запросив.
-Так, чому б це? -Ти міцна трава.
-Трава? Трава? -Ага, міцна.
Ну, я хіба що соковита трава.
Ти найміцніша трава.
-Я така легенька травичка. -Я тебе розчарую,
-найміцніша трава. -Ні.
-Гейлі. -З пристрастю!
Грай з пристрастю!
-Я не так кажу. -Як ти це вигадав?
-Про пристрасть? -Так, що це взагалі?
Це делікатна річ. Знаєш...
Це щось від Маестро Рівери?
Ні, це моє. Моє.
Колись я дуже багато грав на скрипці.
І на пальцях були мозолі.
Аж до крові. Отака пристрасть.
-З пристрастю! -Он як.
Але це метафора. Добре? Коли я кажу
-з пристрастю... -Дякую.
-…не перестарайся. -Дякую.
От бляха!
Що? Що таке?
Я просрала. Я просрала прослуховування.
Але ти чудово зіграла, Гейлі.
Але він зіграв краще. Я відстій.
-Ти? Ти чого? -Ти або найкраща, або відстій.
Гейлі, стривай. Не кажи так. Добре?
Я теж не завжди добре диригую.
Надто з німцями, з Бетховеном, Гайдном.
Я мов відчуваю присутність фон Караяна. Розумієш?
Або з Коплендом чи Мессіаном.
І завжди відчуваю присутність Ленні.
Він смердить. Він раніше часто всміхався.
Але коли... Він не всміхається, коли я це роблю.
Чи Бах! Чому я не диригую Баха?
Скажи мені.
Чому?
Я не знаю.
Бо він мене ненавидить.
Він сказав мені, що я...
...перекривляю все ним написане.
-Він це тобі сказав? -Сказав.
Він бездушний. Але...
Він так усім каже, але...
І коли ж ці великі композитори почали тобі ввижатися?
Коли я був малий...
Я не розповідав,
але Бетховен вперше прийшов до мене в образі слона.
Слоника.
Гейлі, я хочу тобі роботу запропонувати.
Тобі потрібна асистентка?
Ні! Ні, мені не потрібна асистентка.
Не асистентка мені потрібна, ні.
-Ні. -Потрібна асистентка.
Гадаю, вона тобі потрібна
більше, ніж будь-кому ще.
Я дуже організований,
-тобі й не снилось. -Так?
Мені не треба асистентка.
-Назви дату. -Яку дату?
-Середа. -Це не дата.
Це те, що... Це треба...
Словом, Гейлі, послухай.
Допоможи мені з юнацьким оркестром.
Організовувати заняття,
заохочувати дітей.
Тобі це вдається,
-і мені дуже... -Родріґо, ні.
…важливо, щоб ти була.
Це для мене честь, дякую. Але ні.
Ні? Чому ні?
Мені треба забратися з твоєї орбіти.
-Професійної. -Орбіти?
Ну, я не про гравітацію чи астрономію.
Я ж про дітей. Ти...
Тобі треба робота.
Тобі потрібна робота. І я пропоную...
Ні, дякую.
Гейлі.
Гаразд, нам непогано це вдається.
Платонічно, романтично, я тримаюся...
Ніколи не стримуюся...
-Думаєш, це хороша ідея? Гейлі? -Ага.
-Перестань думати. -Добре, гаразд.
Частина тебе думає, що хороша.
Що ти сказала?
Ну давай уже зробимо це.
Де? Тут?
Я б запропонувала піти до тебе,
але в тебе нема свого дому.
Бо ти такий неорганізований.
Привіт, вона встала? Не відповідає на дзвінки.
Не бачив її з самого ранку.
У нас запис на педикюр на дев'яту.
Та я зроблю за пів ціни.
Гейлі.
-Привіт. -Мати рідна!
Ліззі!
І Шон, га? Скрипаль?
Так, вітаю, Маестро.
Я сходив би в душ.
Ви з Гейлі спали разом?
Так, спали, Ліззі, так. Але більше не спали.
Так, переважно не спали.
Ми багато що робили, коли не спали. Це веселіше.
Я ваш великий прихильник.
Дякую, Шоне.
Так.
-Привіт. -О господи.
Ну, чудово. Ти вже нагулялася?
Уже все? Ви тепер що, зустрічаєтесь?
Що тут, бляха, відбувається?
Слухай, я щойно прокинулась.
Я не знаю, побачимо, як піде.
То як воно? Від одного до десяти?
Десь на 9,86.
Курва. Це дуже добре.
Ну, тоді це десять.
У тебе справді хороший слух.
Ліззі, це ж я.
Мені ж це з дитинства казали, знаєш?
Тому я цим і займаюсь.
Ой, до речі, треба на прослуховування.
-Добре? -Я знаю.
Усе, я пішов. Бувайте.
Срань господня!
Бувайте! Бувай, Ліззі!
-Бувай. -Бувайте.
Па!
Можна...
Привіт, Воррене Бойд?
Так.
-Це... -Вітаю.
Вітаємо у нашому юнацькому оркестрі. Для нас честь бути з вами.
Словом, тут знайдеться місце для всіх.
Так.
Наступний!
Я почала грати на клавесині в 7 років.
Боже, вибачте, я не думала, що тут хтось є.
Історія мого життя.
Спершу я була зіркою, а не мій брат.
Гаразд.
Він витріщався на мене, коли я грала.
Він боготворив мене. Старшу сестру.
Це я була вундеркіндом. А потім
батько зосередився на Вольфгангу.
Вольфганг...
І коли вже можна було одружуватись...
На тому все й скінчилося. Уся моя блискуча кар'єра.
У вас дуже гарний костюм. Гарного дня.
Не будь занудою, Гейлі.
Ми знайомі?
Я Марія-Анна.
Але друзі кличуть мене Наннерль.
Наннерль, як...
Сестра Моцарта?
А скільки Наннерль ти знаєш?
Слухай, фройляйн Ратледж.
Зберися вже докупи.
І не повторюй моїх помилок.
Яких?
Я здалася.
Творчий керівник Владислава Бурмістрова кар'єра.