Hej, poslouchej.
Sledoval jsem to, a nikdo z nich na tebe nemá.
Ani technikou, ani interpretací.
Takže tam běž a ukaž porotě, co dovedeš nejlepšího.
Šedesát dva? Jste na řadě. Máte své noty?
Povedeš si skvěle. Viděl jsem budoucnost, ano?
Číslo 62. Hailey Rutledgeová.
REGIONÁLNÍ ORCHESTR 2002- FINÁLE
Hailey! Bože!
Bože, Hailey, co je to s tebou?
Co si myslíš?
ŽELEZÁŘSTVÍ
Jak poznáš vaši ulici?
Co tím myslíš?
Vypadají úplně stejně.
Pro mě ne.
Pro tebe ne?
Ne, pro mě vypadají každá jinak.
O čem to je?
O černých dírách.
Jak se jí mám zeptat?
Jen ji k sobě trochu pusť.
Vždycky ji odstrkuješ.
Neodstrkuju.
Nikdy není tak blízko, abych mohl.
-Tamhle je muž na stromě. -Cože?
Je tam muž, co šplhá na javor.
Neměli bychom někoho zavolat?
Vydrž.
-Rodrigo DeSousa? -Ahoj.
To je Haileyin dirigent. Jaká pocta.
-Ahoj. -Ahoj.
Proč jste na našem stromě?
Vypadá vážně úžasně, tak jsem na něj vylezl.
Budete dneska s Hailey učit ve třídě?
Protože škola bude nadšená.
Ne. Ona je tenhle víkend vedoucí.
Já jsem jen přítel.
Ahoj lidi.
-Proboha! Ty vlasy! -Ahoj.
-Já to udělal. Ostříhal jsem ji. -Ahoj mami, ahoj.
-Ahoj tati. -Konečně jsi doma.
Snad se vám to líbí. Ano.
Můžeš mi udělat ohledně rodičů laskavost?
-Už teď je miluju. -Nebudeš.
Ale o to si starosti nedělám.
Můžeš nezmiňovat ten konkurz?
Který konkurz?
Ten, kdy jsem se nedostala do orchestru.
A taky nezmiňuj, že diriguju.
Prostě řekni, že pořád zaskakuju a všechno je jako dřív.
Měla bys víc zaskakovat, orchestru chybíš.
Jo, ale nebylo by to dobré pro mě ani pro tebe.
Víš, nemusíme vzájemně opustit naše oběžné dráhy.
Můžeme ty oběžné dráhy obíhat vzájemně.
Jednou ano, ale právě teď tě lidi vidí jako hvězdu
a mě jako kus vesmírného odpadu.
Z něj se tvoří hvězdy.
Dítěti občas trvá, než dokáže vyloudit stabilní tón,
ale ona to zvládla už při první lekci.
V celostátní jsou většinou dvanáctiletí a starší, ale jí bylo deset.
Požádali o její účast.
Když jí bylo 11, řekla mi její učitelka, že má to, co mají ti nejlepší.
-Má ten zvuk. -Ano.
Víte, když jsem ji poprvé uslyšel hrát, cítil jsem v žaludku ptáky.
Myslíte motýly.
Ne, ptáky.
Taky jsem kdysi trochu hrával.
Vážně?
Kdy budeme mít koncert otce s dcerou?
Na vysoké mi došlo, že mám inženýrství a hudbu,
a nemůžu být nejlepší v obojím.
Jste inženýr? A v jakém oboru?
Moje společnost posílá satelity do vesmíru,
sleduje elektronické signály a vlny.
Takže je pravda, že temná hmota je supertekutá
a neustále se mění?
To by vysvětlovalo, jak se galaxie udržují pohromadě.
Ahoj. Připravená na zítřejší hodinu?
-Jo. -Já taky.
Hej.
-On může jít, ale já ne? -Jo.
Jak dlouho jste vy dva spolu?
-Pár měsíců. -Pár let.
Rodrigo, kde v New Yorku žijete?
Žiju v Hai Lai.
Ne, nežije ve mně.
Má svůj vlastní byt, kde má všechny svoje věci,
ale občas zůstává u mě.
Nemám byt. Už vůbec ne věci.
Nejsme spolu tím běžným způsobem.
Co to znamená?
Nejsme spolu jako vy dva.
Ačkoli jsme nevyslovitelně normální, máme malou novinku.
Ano, v neděli budeme obnovovat své sliby.
Třicet let.
Skvělé! To je úžasné. Gratuluju!
-Vážně? -Je to jen malý obřad kousek odsud.
Doufal jsem, že nám něco zahraješ.
To bych moc ráda, ale ten den musím jet domů.
Můžeš zůstat trochu déle.
Ano. No tak, zůstaneme.
-Ne. -Ano, pojedeme dalším autobusem.
Ne, protože musím být na zkoušce
a nestihla bych to.
Nemůžu. Promiňte.
Jak ti jde cvičení?
Dobře.
-Zaskakuješ hodně? -Ano, v jednom kuse.
Kdykoli potřebujeme záskok, přiběhne s hobojem.
Pro orchestr je rodina.
To zní jako schválení.
Budou se brzy otevírat nějaká nová místa?
To není tak snadné.
Musejí umřít.
Ale myslíte, že má šanci?
To rozhodně. Velmi dobrou šanci. Pokud bude chtít, tak může.
Bylo by to skvělé,
protože orchestr by ji moc rád zpátky...
Díky moc.
-Dobře. -Ano.
Na zdraví.
-Slyšet tohle pro nás znamená hodně. -Díky.
Na zdraví.
Víš, teď už chápu,
odkud je to tvoje „být nejlepší, nebo k ničemu“.
Jsi si jistá, že nechceš na ten obřad?
Jo.
Nechci podporovat jejich divný vztah.
Není na ni hodný. Nelíbí se mi to.
To je zvíře?
Ano.
Zvíře, které je velmi smutné a opuštěné.
Proboha. Dobře. No tak. Jdeme.
No tak.
To je tvoje máma?
Už je po všem?
Ne, pořád na tom dělají.
Myslím, že si užívají druhé jaro.
-Nebo první. -Ne, druhé.
Takhle tomu říkají v Japonsku.
Když zestárneš a začneš zase dělat hlouposti a chovat se dětinsky.
Říkají tomu druhé jaro.
Slyšíš to ticho?
Víš, byla by legrace, kdybychom nakonec skončili tady.
Že ano? S dětmi.
Tak to se nestane.
Ne. Jen si to představ. Chci říct, může se stát cokoliv.
Jo, ale neřekla bych, že se stane tohle.
Kromě toho tak za dva měsíce potkáš
nějakou strašlivě známou operní zpěvačku nebo bipolární malířku nebo tak,
a za rok skončíme tak, že se budeme líbat někde ve skříni.
A tím to skončí. Protože to prostě děláme.
Teď takový nejsem.
Jo, teď. Ale nejsi jako normální člověk.
Jsi jako...
kouzelný hudební elf.
Kdybych byl elf, řekl bych ti to.
Jsi si jistý?
Jsem osoba, Hai Lai. Jsem člověk.
-Vím, že jsi člověk. -Jo.
Jsi ten nejlepší člověk.
Jsem ráda, že tu jsi.
Já taky.
Elfe.
Ano! Ano! Ano! Ano! Ano!
Co... Kdo si to tak užívá?
Papež!
Máme papeže!
Přivede všechny své sledující.
Katolíky?
Instagram.
Chce slyšet Verdiho Sílu osudu.
Nemohl bych to udělat já?
Proboha, Rodrigo toho ubožáka uspí.
The New York Times s tebou nesouhlasí, takže nebuď ošklivý.
Jen poznámka.
Panikaříš, protože papež přijde na večeři
a kuchař připravuje hnusokoláč.
Glorie! Gratuluju ke skvělým recenzím!
Díky!
-Taxi! -A co ten...
A co ten večer, o kterém jsem mluvil?
Mám v hlavě spoustu nápadů. Potřebuju je někam dát.
Jestli je to pro tebe důležité, uděláme tvůj úvod příští rok.
Přečti si noviny. Tou dobou budeme mrtví.
-Víš, jak funguje rozvrh. -Jasně.
-Papež! -Sakra!
-Miluju tě! -Ahoj.
-To je zajímavé. -Díky.
Jsi si jistá, že tam dneska tátu nechceš?
Znamenalo by to pro něj hodně.
Co se děje mezi tebou a tátou?
Co tím myslíš?
Nevím.
Třeba to, že jste navzájem uznali, že existujete,
a obnovujete slib.
Manželství se mění.
Jsme v pohodě.
A ty vlasy se mi líbí.
Chybí ti dospívání tady?
Ne.
Tohle ti nechybí?
Ale pořád nechápu, že tohle ještě funguje.
Nemůžu přijít na to, jestli to tu v mládí bylo horší,
nebo je to teď jenom míň hrozné.
Chápu, proč říkáš, že je to hrozné.
Ale proč to říkáš?
Protože... Já nevím. Všechno je tak...
Jako by to byla pohádková knížka.
A já nevím, jestli ta pohádka...
-Není spíš horor? -Jo.
Nechávali mě cvičit tady, když jsem musela zmizet z domu.
Hai Lai.
-Ano? -Jak je? Jak je, paninko?
Dobře.
Už jsi někdy na banjo hrál?
Ne.
Elf.
Člověk.
Wolfgangu?
Člověče, ten kašel je děsný.
Esa-Pekka je úžasný.
Práce Michaela Tilsona Thomase je prostě doslova fyzická.
Muti má charisma.
Ano, všichni jsou to skvělí dirigenti.
Nikomu z nich se nezjevuju.
Vybral jsem si tebe.
A ty mě pořád dokola zklamáváš!
-Cože? -Co to děláš?
Kvůli... Ne, já...
Jsem jen přítel své přítelkyně.
To je prostě normální.
Zrádče!
-Proč marníš čas? -„Marním čas.“
Nevykládej mi o marnění času,
protože tohle dělám od dětství.
Končím, Mozarte. Nech mě na chvíli na pokoji. Ano?
Rodrigo, jsi připravený na Hudbu ztracenou v prostoru a čase?
Ano, jsem.
-Jsi v pořádku? -Ano. Jsem. Ano.
Jak říkáš té věci, co se dává do krku při kašli?
Robitussin?
-Robitussin? Dobře. -Jo.
Jen... Robitussin.
Robitussin.
Pojď.
HUDEBNÍ AKADEMIE HAMPSTEAD
Nikdy jsem neviděla nikoho cvičit tak usilovně.
Když jí bylo 12,
musela jsem ji uplatit, aby si vzala volno a naučila se jezdit na kole.
Slíbila mi lekce navíc.
Učila jsem miliardu dětí, teď to ale řeknu.
Je moje oblíbená.
A jsem tak hrdá na vše, čeho dosáhla.
Máte štěstí.
Budete pro ni hrát a můžete se jí ptát.
Tak kdo půjde první?
Moc se mi líbilo, jak jsi využila svůj dech pro to C.
-Myslím, že si to půjčím. -Díky.
Hledala jsem si vás na Google.
Ano?
A zjistila jsem, že teď máte orchestr
a hrála jste první dílo Thomase Pembridge.
Moment. Vážně? Kdy to bylo?
Nedávno.
Proč jste změnila zaměření?
Myslím, že jsem si začala všímat věcí, které nemám na orchestrech ráda,
konkrétně některých zapojených mužů.
Ve skutečnosti hlavně jednoho, který byl tak trochu kretén.
Jako on?
Já mám na slečnu Rutledgeovou otázku.
Jak sis poprvé vybrala hoboj?
Nebo si hoboj vybral tebe?
Ve skutečnosti mi ho vybral táta.
Dokonce ho předem zkoušel na několika podobně velkých rukou.
A dal mi ho k narozeninám, i když jsem čekala štěně.
Protože jsem nemyslela,
že si můžeme dovolit profesionální nástroj.
A celou oslavu jsem probrečela.
Ale vážně jsem si ho zamilovala.
Dobře, kdo je další?
Díky.
Díky moc.
Díky za schůzku.
Jistě. Už je to dlouho.
Jak se máš?
Jsem připravená se vrátit a ráda bych hrála pro papeže.
To je skvělé. Takže zápěstí je v pořádku?
Už několik měsíců. Jsem připravená.
-A co doktor? -Souhlasí s tím.
Skvěle. Ať mi pošle revers a já zruším záskok.
Dobře.
Co je?
Doktor ve skutečnosti nesouhlasí.
Řekl mi, že to nesrůstá tak, jak doufal,
a že mám odpočívat další tři měsíce.
Takže s tím nesouhlasí.
Glorie, ztrácím rozum.
Pracuju s dětmi, ale potřebuju hrát.
Nemůžu tě vzít zpátky bez reversu.
Jestli se znovu zraníš, zodpovědnost...
Podepíšu všechno, co chceš.
Cynthie, znáš pravidla.
Vlastně jsi je loni vyjednávala.
Když přineseš revers od doktora, moc rádi tě přivítáme zpátky.
Do té doby jsi na výplatnici.
Máš být tam, kam tě tvůj hudební ředitel pošle.
Doktor mi taky řekl, že i když budu ještě schopná hrát,
můžu mít už jen pár let.
Měj se, Glorie.
Možná to byla spánková deprivace
nebo možná LSD.
Nebo možná šeptající siréna, které říkáme inspirace.
Ale pečlivě jsem poskládal kimono
a následoval Yoko po skalnaté pěšině až na vrchol vulkánu.
-Maestro? -Co?
-Co je? Kdo jste? -Jsem Alan Lawford.
Nemůžu uvěřit, že s vámi mluvím.
Znáte ty chvíle, kdy máte pocit, jako by vaše duše opustila tělo?
Nevadí, když si sednu?
Nemyslím si. Co kurva chcete?
Jmenuji se Alan Lawford.
To už jste říkal. Jste Alan Lawford, ano.
Šel jsem do filharmonie a tam mi řekli, že jste tady,
tak jsem tady.
-Je to špatná chvíle? -Je.
Právě usilovně pracuju na své neautorizované biografii...
-Samozřejmě. Půjdu. -Ano.
-Těším se, až si to přečtu. -Díky.
Se vší úctou k maestrovi DeSousovi, vy jste můj oblíbený žijící dirigent.
Počkejte...
-Ano, dobře. Pojďte dál. Prosím. -Nechci...
Ne, je to v pořádku. Sedněte si.
-Dobře. -Mám pár minut.
-Skvěle. -Nebude to dlouhé?
-Ne. Jen minuta. -Dobře.
Nedávno jsem převzal filharmonii v Queens.
Myslíte Královskou filharmonii?
Ne, myslím Queens.
Hned vedle Brooklynu?
Queens, aha. Ta oblast. Slyšel jsem o ní. Ale asi jsem tam nikdy nebyl.
Několik let už hrajeme na půl úvazku.
Ale vydělali jsme trochu peněz a já bych nás chtěl přivést k životu.
A říkal jsem si, že byste mi mohl doporučit hudebního ředitele.
Můžeme nabídnout úplnou kontrolu nad kreativitou.
Jasně, všichni víme, jak dlouho tohle asi vydrží, že?
Mluvím naprosto vážně.
Nemáme publikum nebo kapitál nebo talent.
Takže potřebujeme někoho s vizí.
Nenapadá vás někdo, kdo by do toho šel?
-Asi bych měl jít. -Sednout!
Někoho znám.
Ano, pětkrát.
Pětkrát jsem si vzal stejnou osobu.
-Ne. -Ano.
Žádné děti. Mazlíčci.
Víte, byla to taková poctivá věc.
Teď je z ní jeptiška.
-Jeptiška? -Ano.
Proboha.
Váš život je jako číst literaturu faktu.
Budu hrát na obřadu, jestli chceš, tati.
Takže necvičíš?
Ale ano, cvičím. Jen ne tolik.
Co to znamená, „ne tolik“?
Prostě ještě k tomu cvičím něco jiného.
-Jak moc cvičí? -Mluv se mnou, tati.
Děláš to pořád.
Dostaneš se až k cílové čáře, a pak se rozsypeš.
Nerozsypu se.
Když jí bylo 13, účastnila se čím dál větších soutěží.
Pak prostě utekla ze scény a dalších šest měsíců nehrála.
Musela jsem najít důvod hrát, to není o tobě, tati.
-Můžeme všichni... -Já teď mluvím.
Je to trochu i o nás, Hailey,
protože jsme prodali auto, abychom měli na hoboj.
Přestěhovali jsme se, abys to měla blízko do školy.
-Neprosila jsem o to. -Nemusela jsi,
protože my ti chtěli dát všechno pro rozvinutí tvého potenciálu.
Teď máš možnost
dostat se do jednoho z nejlepších orchestrů na světě,
a nedokážeš to udělat.
Dělala jsem konkurz do orchestru, tati.
Otevřelo se místo.
Zkusila jsem to.
Nedostala jsem se.
Co se stalo?
Proč se nezeptáš jeho?
-Cítíš se líp, Hai Lai? -Cítím se opilejší.
Víš, že se mi moc líbí způsob, jak si zpracováváš rákos?
-Je perfektní. -Musejí být perfektní.
Protože když nejsou, zničí ti celý výkon.
Jako se mi to stalo, když jsem pro tebe poprvé hrála.
Myslíš, že jsem tě zahodil moc rychle?
Ne. Nezahodil.
Sedneš si ke mně?
Když jsem byla dítě, stával za mými dveřmi a poslouchal,
abych nepřestala cvičit, dokud neuplynulo pět hodin.
I přesto to pořád tolik miluju.
Tolik miluju hudbu.
Ale vždycky to zkazím.
Má pravdu. Kazím to.
Tomu rozumím. Sám často cítím, že selhávám.
Ty nikdy.
Ne, vážně. Poslední dobou cítím, že selhávám.
Nevím, proč se cítím jako...
Že se dusím, víš?
Jako bych chtěl utéct pryč.
Možná je toho moc. Nevím.
Moc tě nudí být tady s mými rodiči?
Ne. S tvými rodiči to nemá co dělat.
Vlastně naopak. Připadá mi fascinující být tu s nimi.
Tvůj otec, tvá matka se chovají jako...
U večeře říkají hezké věci, které jsou ale trochu jedovaté.
Zvednou tě a uvězní.
Jo, uvězní.
Já mám spoustu nástrah.
Opravdu hodně.
Ale tuhle nemám.
Zajímá mě, co až...
Víš, až se ti podaří uniknout, co se ukáže pod tím.
Člověk.
Já? Ty?
My oba.
Vždyť to říkám.
Vyděsil jsem tě? Je všechno v pořádku?
Jo, jen jdu najít tátu.
Na co se díváš?
Shoemaker-Levy 5.
Kometa.
-Je vzácná? -Ne.
Myslím, že důvod, proč jsem se do orchestru nedostala,
je ten, že musím zkusit tohle.
Proč musí být každý hned šéf?
Nestačí být dobrý hudebník?
Vždycky říkáš, že rozdíl mezi nejlepším a druhým nejlepším
je v tom, jak moc to chceš.
Zrovna teď bych se kvůli tomu i zabila.
Nepostupuješ dopředu.
Ale ano.
Jen to není přímá cesta.
Měla by být.
Je to snazší.
A dirigentek je hrozně málo.
A to je problém.
Nechápeš, jaké pro mě bude, jestli budu muset sledovat tvé selhání.
Doufejme, že nebudeš muset.
Věci občas nevyjdou.
Teď máš velkou šanci.
-Další možná nedostaneš. -Já vím.
-Díky, žes mě sem dostal. -Poslyš, veverko, já...
Dobrou noc.
Hailey?
Na co myslíš?
Chci hrát pro něco, ale právě teď vůbec nevím, pro co hraju.
Proč nezahraješ pro rodiče,
kteří ze svých dětí vychovávají blázny?
To je trochu drsné, není?
Je, ale říkám si, že možná
by bez tohohle typu rodičů nebyli vůbec žádní umělci.
Víš, nebylo by komu oponovat.
Nevím.
Dobře. Jdeme.
Kde jsi sehnal housle?
Půjčil jsem si je, protože budu hrát s tebou.
Nemůžu uvěřit, že jsi tady.
Keithe, berete si Amy za manželku, včera, dnes a zítra?
Ano.
A Amy, berete si Keithe za manžela, včera, dnes a zítra?
Ano.
Můžete políbit nevěstu.
Myslím, že bys měl platit nájem.
Myslel jsem, že jsi mi to nedovolila.
Ne, myslím tím, že by ses měl nastěhovat.
Přinést si věci, jestli teda nějaké máš.
Bylo by hezké mít věci někde, kde to nepatří někomu cizímu.
Dobře, tak to bude náš byt.
A Sebastiana a Shawna.
A Freda.
-To je ten, co spí na gauči. -Fred? Aha.
V úterky. Občas čtvrtky.
Tak se pojeďme milovat k nám domů.
Jo?
-Je to těžké? -Ano. Radši to vezmu.
Kreativní dohled Tereza Němcová zmu.