Mozart a dzsungelben
Mintha lefejtenénk róla.
A molto accelerando olyan, mintha egy kazettát hallanánk visszafelé.
Mintha visszatekernénk.
-Ez is pont úgy hangzik. -Próbálkozik.
Kellene valaki, aki tud játszani a cserepeken.
-Én is tudok. -Nem.
Te már a pasim és a tanárom is vagy.
Hogy megy a felkészülés a Requiemre?
Hát... alakul...
Tudod, Hai Lai, mikor először idejöttem,
ki akartam rúgni a zenészek 25%-át.
De nem tudtam, mert megszerettem őket.
-Együtt élünk. -A megfigyelőd ezt nem tudja.
Nem is tudom. Így is találnom kell egy új fuvolást,
mert Morgan elment turnézni Drake-kel.
Csak ez az egy esélyed van, Hai Lai.
Látom magam előtt.
A Requiemet vezényeled.
Leveszed a szőrmédet,
és a bőrödet Swarovski-kristályok borítják.
A Lacrimosánál
az üstdobot emelem majd ki,
mert azt dúdolta, mikor meghalt.
A dallamot játszd majd,
ne a lelki gyötrelmeket.
Erre vágynak az emberek.
Neked milyen érzés volt meghalni?
Mesés.
-Szia! -Szia!
Nem fog menni a Shaw-darab.
Tudom, hogy ráérzel majd, de most nincs rá elég időnk.
-Most kirúgsz? -Nem, nem rúglak ki.
-Oké. -Oké.
Csak egy hét szabira küldelek. Amíg tart az előadás.
Remek zenész vagy.
Csak Hailey Rutledge-nek nem elég jó.
Kirúgott.
Dehogy! Csak ideiglenesen.
Komolyan? Így lepasszolod?
Azt teszem, ami a legjobb a zenének.
Akkor én is kiszálltam.
Mi van?
Nem, nem!
-Francba! -Mi a baj?
Visszautasították a hitelkártyámat.
Biztos elköltöttél mindent,
mikor megvetted azt az öt motort a zenekarodnak.
Oké, kimondom. Örülök, hogy nem vagyunk házasok.
-Maestro Hesby Ennis. -Hesby!
Gloria! Tessék.
Dália! A kedvencem, honnan tudtad?
Nem tudtam. Odakint találtam az ajtóban.
De szívesen.
-Szia, Hezza! -Tommy! Tommy!
Szia!
Ez kitől jött?
Egy támogatótól.
Befejeztem a szimfóniát.
-Mi? -Mi?
-Éljen! -Sikerült!
Végül egy évtized alatt meglett.
Nyolc évig meg voltam rekedve.
Aztán épp a híreket néztem, és ezeket a szavakat ismételgették.
Csalás, kivizsgálás, akadályozás.
Három napig nem aludtam, de befejeztem az utolsó tételt.
15 kéztörlőre
és egy virágos törlőrongyra írtam.
A címe Bolondokháza,
mert a világ is egy igazi bolondokháza.
Ez az eddigi legjobb munkám.
Legyen a premier egy hónap múlva.
De lehet, hogy mégsem jó.
Inkább összetépem.
Dehogy, biztosan remek! Nem is lehetne jobb az időzítés.
Tiszta lapra van szüksége, mert majdnem megölte a pápát.
Direkt?
Csinálnál nekünk egy teát, kedvesem, amíg Hesby játszik?
Mert ez most csak a Filharmonikusok munkatársainak szól.
Persze.
Tej és cukor?
Igen, köszönöm. Köszönöm!
Itt kezdünk. Fortissimóval.
Nagyon izgatott vagyok.
Winslow!
Kedvesem!
Alig hallak.
Egy ásramban voltam.
Tudom, hogy egy nyamvadt ásramban voltál, hetekbe telt megtalálni.
És most elalszom a zenédtől.
Nem voltam megelégedve a teljesítményemmel.
De a három hónap totális csend megélesítette a hallásomat.
Hallom, ahogy csúszkál az inged a mellkasszőrödön.
Idióta!
És persze ezt is hallottam.
Kitaláltam neked valamit.
Alan, kellene pár tibeti hangtál.
Tartsatok szünetet!
-Micsoda? -Tibeti hangtál.
Én félnék a helyedben.
Én már nem érzek félelmet, Cynthia.
Csak szeretetet és undort.
Egészen megváltozott a hangod.
Sokkal agresszívabb lett.
És sebezhetőbb.
Miért?
Megtanultam, milyen az, ha nem játszhat az ember.
Sokkal jobb a függöny másik oldalán lenni.
Igen.
Oké. Akkor mehet?
A pucér cirkuszosok öt óra körül jönnek.
Jól van, akkor jöhet az első!
Technikailag nem rossz, de valami emberszabásúbb kéne. Következő!
Köszönjük, remek volt!
Kizárt. Borzasztó a détaché.
Köszönjük. Következő!
Hát, nincs következő.
-Találtál valakit? -Istenem...
Talán lejjebb kell adnod az elvárásokból.
-Nem. -Nem.
Láttad volna, mielőtt színre léptünk!
Majdnem elsírta magát.
29 éve nem volt meghallgatásom.
Biztos ilyen zenét akartok játszani?
Megkérdeztem Dee Deet, akar-e virágcserepezni...
Nagyon szeretnék virágcserepezni.
Mi pedig nagyon szeretnénk megnézni. És neked játszani.
Büszkék vagyunk rád.
Hai Lai, tudom, most kereszteztem az utad...
Nem. A legjobb zenészeket szeretném a darabba.
És itt jön be Karl, ugye?
És jön a...
Nem, itt nincs jeté, és nincs Karl.
Hová lett Karl?
Nem volt hihető, ahogy játszott téged.
-Szerintem te legyél te. -Oké.
De őszintén, most egy kicsit megrekedtem.
Megmutatjuk, hol tartunk most?
-Oké. -Öt, hat, hét, nyolc!
Oké.
Aztán jött a szétbomlás motívuma.
Oké.
Tetszik ez a pillanat.
Most mérgesek. Olyanok, mint a zombik, nem?
Ez jó gondolat.
Mischa, több életet kérek Ana Mariába.
Fel az asztalra!
Ez az!
És tudod, mit, Rodrigo? Harapd meg!
Oké, persze.
Veszett lett.
Igen.
Nagyon tetszik!
Nem érzem ezt a harapás dolgot.
Így mutatjuk be, hogy megfertőzted őket.
De a harapás, a fertőzés, egy kicsit túl...
Nem? Így...
Igaz, ne is érj hozzá.
Egyszerűen megőrjíted őket a karmesteri képességeiddel.
-Oké. Most Alessandra! -Oké.
Nála végül is értem, mert...
Már előtte is az volt, érted? Azt elszúrtam.
De a zenekar nem őrült. Bár azok lennének!
Megőrülnek a pisiszünetükért, de ennyi.
Megint igazad van. És ha közömbösek?
Sodródnak. Lebegnek.
De hol vagy te ebben az egészben? Itt akadok meg.
Menjünk vissza Fausthoz! Gondolkozzunk Faustban.
Szerintem az oboista lesz a kulcs.
Hé!
Egon, Egon!
Miért bánt?
Én szeretem Hai Lait.
Mutasd meg, hogy szereted!
Jól van!
-Hogyan szeretnéd? -Oké.
Cinco, seis, siete, ocho.
Nem hiszem el, hogy szereted.
Mi van, ha nem is szereted, de kell, hogy ő szeressen, különben elveszel?
Szép. Tetszik!
Nem is tudom.
Köszönöm. Köszönöm, Natalie! De nem igazán tetszik.
Próbáljunk mást!
Nem akarok semmit mást.
Befejeztem, Egon.
Ennyi volt.
-Ennyi volt? -Igen.
-Hogy érted? -Nem csinálom tovább.
Nem bírod a munkát?
Szívesen dolgozom, nem ez a baj.
Mindenki, tapsoljuk meg! Köszönjük!
Köszönjük a drága idődet!
Nagyon hálás vagyok.
Nézzük meg a kilépőjét.
Hol van a kulcsom?
Ezt is használhatjuk. Megcsináljuk a darabot.
-Hol a kulcsom? -Hol a kulcsom?
-Itt volt... -Hol a kulcsom?
-A zsebemben. -Hol az életem?
-Álljatok le, állj! -Álljatok le!
-Elég. -Elég.
-Ya basta, elég! -Ciao!
Még visszajössz.
Warren, látod az X-szel jelölt részeket a második és harmadik ütemnél?
-Gondolkoztam, mi lehet. -Próbálj karcosan megállni!
-Karcosan? -Igen.
Mint egy kiemelt hang, ami átlendít minket a következő részre.
Próbáld meg!
Inkább egy hirtelen irányú, éles hangra gondoltam.
-Nem értem... -Oké.
Warren, ismered azt az érzést, mikor egy nagyon magas épület tetején állsz,
le akarsz ugrani, aztán mégsem,
de nagyon is vonz a mélység?
Vagy mikor egy gyors vonaton vagy,
ami hirtelen kanyarodik, és a gyomrod a füledben lüktet?
És csak tovább beszéltem, nem tudtam megállni,
én is mintha kívülről láttam volna magam,
ahogy Warren csak ott ül, és engem néz,
és közben szó szerint nyitott szemmel elalszik.
Szeretlek, Hai Lai!
Nem kell, hogy te is szeress.
Már mondunk ilyet?
-Mindig is mondtunk. -Nem.
Évek óta. Azóta mondogatjuk.
Szeretlek. De nem kell, hogy te is szeress.
Pedig én is. Szeretlek.
Warren Boyd egy álmos figura.
Az összes zenész az.
Nehezen beszélnek. Nehezen figyelnek szavakra.
Felvetted a tanárjelmezt?
-Igen. -Oké.
A jelmezt, meg mindent.
-Igen. -Jó, amit mondasz.
De Japánban
csak 20 perced lesz rá, hogy a zenekarral dolgozz.
-Még be sem kerültem. -Csak...
Tanuld meg átadni nekik, amit szeretnél!
-Oké. -Nem kell a szentbeszéd.
-Semmi szentbeszéd. -Nem kell.
Állj a pódium mögé, Hai Lai!
Hogy a hangszerek a zenészekkel legyenek.
Legyél nagy!
-Még nagyobb! -Mint egy látomás!
-Elég hülyén érzem magam. -De ez fontos hülyeség.
Mert minden, amit teszünk, kicsit nevetségesen fest.
Ez teljesen más, mint Thomas órái voltak.
Igen. Milyen értelemben?
Jól van. Most tényleg koncentrálnunk kell.
Állj fel!
-Koncentrálunk, igen. -Igen.
Oké. Tükröt mutatok, jó?
Te vagy a karmester. Gyerünk!
Okay. Hai Lai, ez...
Kicsit túl sok, nem?
Csak hogy tudják, hogy a kezdésre gondolok.
Oké. Értem.
De nem kell tudniuk. Csak játszaniuk kell.
Szerintem kellene tudniuk, hogy tudjanak játszani.
Oké. De próbáld szavak nélkül.
Szavak nélkül?
Nem.
Nem értem.
Hogyan játszhatsz valamit, ami nem örökkévaló?
Még nem tapasztaltam ilyet. Nem értem.
Mit kell ezen megérteni?
Csak játssz, és zsebeld be a pénzt!
Ezért hagyott itt Mozart.
Nincs mit hozzáadnom a darabjához.
Álljunk meg egy pillanatra!
Sajnálom, hogy szomorú vagy.
De nem tudok vele mit kezdeni.
Sok sikert!
88 billentyűd van. Használd őket!
Jól van.
Thomas Pembridge Queensi Filharmonikusai motoros főnixként emelkedtek a magasba.
Ez csodálatos!
Ezt hallgasd! "Végre felébredtünk,
miután álomba ringattak minket a New York-i Filharmonikusok,
ahol a leomló tető talán túl találó metaforának bizonyul."
Micsoda?
Idióta firkász!
Jövő héten bejelentjük Hesby Boldondokházáját.
Majd meglátjuk, ahhoz mit szólnak!
-Várjunk. Az én barátom, Hesby darabját? -Igen.
Értem. Akinek én mutattalak be.
Aki sosem vállalta volna el, ha én nem mondom neki.
A Filharmonikusok kérték fel.
Te pedig felmondtál, hogy a motorjaiddal játszhass.
Ki küldte ezt?
-Tele van... Finom csokival. -Csak egy támogató.
Milyen szép!
Sok ilyen jön mostanában, nem? Ilyen kis csomagocskák.
-Engedd el! -Ki küldözgeti őket?
Add ide!
Jól van, itt vagyok. Mehetsz órára.
Bírni fogod? Nehezebb, mint gondolnád.
Ó, elnézést!
Egy 13 éves nagyszájúnak kell lennem, hogy elbírjak vele?
Jól nézel ki. Adnék neked borravalót.
Tudod, mit? Inkább hagyjuk.
Kis pöcs.
Úgy értettem, pénzt.
Szerinted te vagy az első nagyszájú tinédzser?
Én vagyok a prototípus.
Most meg én legyek a félkezű pincér?
Te hálátlan kis pöcs.
Mi a baj?
Nagyon hülye voltam.
Megint szétment a csuklóm.
Hülye voltam. Mostanában sokszor előfordul.
Ha felhívom az orvost,
azt mondja majd, pihentessem még egy évig.
Picsába!
Tudod, ezt nagyon akarni kell.
-Mit? -A zenélést. A dobot.
Akarod?
Az egyetlen, amit szeretek csinálni.
Akkor kérj meg!
Kérj meg, hogy segítsek.
Ahogy illik.
Helyettesítenél kérlek, hogy elmehessek gyakorolni?
Igen.
De ha bármikor így beszélsz egy nőről, ahogy velem beszéltél most,
-akkor befejeztük. -Oké.
Hailey, még mindig nem vagyok biztos abban a hangban.
Hailey, mi az?
A torkod?
Nem tudsz beszélni. Torokgyulladás.
Fertőző?
-Az agy torokgyulladása. -Érdekes.
Megvan. Szuper!
Hogy...?
Nem így?
Akkor legyen ponticello?
Táncoljak, mint egy kislány?
Elnézést, Maestra!
Ők a legjobb kritikusaim, mert sosem hazudnak.
Thomas! Nézz csak bele Swoozie szemébe!
-Tiszta, egyszerű igazság lakozik benne. -Igaz.
-Nézd, mire gondolhat... -Gyönyörű.
Mutatni akarok valamit.
Mire gondolsz most? Mire gondolsz?
Hé, Winslow! Mit csinálsz? Gyere már!
Nézd. Max's Kansas City.
Az Bowie. Az ő könyöke.
Emlékeztek, mennyit jártuk hármasban a várost?
Mintha újra ott lennék!
Nem szabad hagyni, hogy berozsdásodjunk.
Ugye tudod, hogy így,
hogy Gloria mutatja be a darabot, pontosan ez történik?
Mi lenne, ha mi hárman csinálnánk?
Simán megcsináljuk. A régi szép idők kedvéért.
-Talán. -Igen?
Nem, nem, nem lehet.
-Dehogynem. -Nem, nem.
Nem emlékeztek? Mindig azt mondtuk:
"Össze kell dolgoznunk, hogy igazi egységgé váljunk."
Igen, de akkor LSD-ztünk.
De komolyan gondoltuk. Ti már nem hisztek benne?
Mióta újra együtt dolgozunk Thomasszal, úgy érzem,
hogy újra lángra kaptam.
Szó szerint.
Gloria bízott meg a darabbal. Az övé.
Gyerünk, rúgjuk fel a szabályokat, és érezzük jól magunkat!
-Mit szólsz? Gyerünk! Csináljuk. -Így van.
Gloria, téged akarlak!
Szükségem van rád.
Nem is szabadna itt lennem.
-Tetszettek az ajándékok? -Igen.
De csak a pénzedet vesztegeted. Már foglalt vagyok.
A Guggenheim Múzeum szeretne felkérni ügyvezető igazgatónak.
Hilla von Rebay úgy képzelte, hogy ez a hely a lelkek temploma lesz.
Gyere, és vidd el ezt a lelket egy új korba!
Csatlakozz az élvonalhoz!
-A Filharmonikusok is ott vannak. -Igaz.
De minket nem csak New York krémje támogat.
Az egész világról érkeznek felajánlások.
-Valóban csábító. -És a legjobb,
hogy a hangulatfüggő zenészekkel és karmesterekkel ellentétben
a műtárgyak nem dumálnak vissza, és sztrájkolni sem fognak.
Vannak patkányok a Guggenheimben?
Nincsenek.
Gloria, nézz a szemembe,
és úgy mondd, hogy jól érzed magad a Filharmonikusoknál,
hogy maradni szeretnél, és, hogy hagyjalak békén!
És akkor békén hagylak.
Igyunk még egy kis bort!
Ő az?
Nem... Melyik? A bajszos?
Az Antonio, a pucér cirkuszos. Mögötte.
-Nem, az nem ő. Nem. -Akkor megnézem...
Jó, hogy itt vagy. Minden oké?
Igen, csak kicsit fáradt vagyok.
De nem hagynám ki.
Nagyon köszönöm.
Oké, pakolj le! Sasha elmondja majd a változásokat.
-Fent találkozunk! -Oké! És élvezd!
-A fenébe! -Köszi. Mi az?
Arnar Valgirsson fog megnézni.
-Ki? -Izland legnagyobb zenei kritikusa.
Reykjavík büdös cápájának is hívják.
Egyszer szörnyű kritikát kaptam.
De ne aggódj miatta! Ne aggódj.
Azt írta, szárnytalan trópusi madár vagyok.
-Elég gáz, nem? -Nagyon gáz.
Ugye? Hai Lai, gondolkoztam. Az utolsó 10 ütem...
Ki is hagyhatnád őket.
Hagyd ki. Úgy gondolom, hogy nem kellenek oda.
Caroline Shaw viszont úgy gondolta, hogy igen, úgyhogy marad.
Oké, oké.
De ez nem Caroline Shaw-ról szól.
Hanem rólad.
A zenéről, a szabadságról.
Itt nincsenek támogatók. Kipróbálhatsz mindent.
-Csináld, ami a zenének jó! -Így lesz.
Nagyszerű!
És a brácsások? Találtál valakit?
Kipróbálok valami újat. Nyugi!
-Meglepetés? Oké, meglepetés. -Igen.
Mierda, Hai Lai. ¡Mierda, mierda!
Mit keres itt az apám?
Én hívtam meg.
Elment az eszed? Miért hívtad ide?
Át kell ezen esned, Hai Lai.
Szembe kell nézned vele!
Szólj neki, hogy menjen el! Mert így képtelen vagyok erre.
-Oké. Elküldhetem. -Oké.
Vagy menj ki a színpadra, és legyél öngyilkos.
-Mi? -Igen. Igen. Áldozd fel magad, Hai Lai.
A lányt, aki azt gondolja,
"Nyerd meg, vagy menj haza",
fogd meg apád hangját a fejedben,
és vágd ki az ablakon, mint egy bumerángot!
-A bumeráng visszajön. -Attól függ, milyen erősen dobod el.
Nem lehet egyszerre menekülni és alkotni is, érted?
Vegyél egy nagy levegőt, és nézz szembe vele! Oké?
Ígértem, hogy utána
az egész japán látogatás csak egy kis kvarknak tűnik majd.
Egy kvarknak?
Az atom egy részecskéje.
Nem nézheted.
Eso.
Jó estét!
Mi vagyunk a Hailey Rutledge Zenekar.
Megtiszteltetés, hogy bemutathatjuk ma este Caroline Shaw új darabját.
És édesapám is eljött Észak-Karolinából.
Nélküle most nem lennék itt. Köszönöm, hogy eljöttél!
Kreatívfelelős Dranka Anita . Köszönöm, hogy eljöttél!