Det var längesen.
Jag visste inte att du satt i domarpanelen.
Faktum är att jag är huvuddomaren, det är bäst att du sköter dig, din fuling.
Tateo-san. Thomas Pembridge.
Jag är ett stort fan, framför allt av "Goldberg Variations."
Tack, Thomas-san.
Hur är det med Queensfilharmonikerna?
Hur säger man "apskit" på japanska?
Är du redo att bli bedömd?
Nej, inte direkt.
Hailey Rutledge.
-Yuki Nakamura. -Daisuke Ueno.
-Hej. -Hej.
Vad hände där inne?
Prästerna bad helgedomens gudar att välsigna tävlingen.
Coolt.
Jag är riktigt nervös, det är min första tävling.
Det är min sjuttonde.
-Jaså? -Ja.
Jag kom trea en gång i Rotterdam för två år sen.
Yuki blev tvåa.
Det är ju jättebra.
Inte lika bra som att vinna.
Den senaste killen som vann leder Antwerpens filharmoniker.
Känner du honom?
Lägg av, alla vet att hon känner honom.
Det verkar som om nån har ett bra försprång.
Ursäkta, vem är du?
Ursäkta mig.
Miljardäralfen har kommit.
-Hur ser jag ut? -Du vet hur du ser ut, din argbigga.
-Herregud. Vad fan gör hon här? -Vadå?
-Hej. -Hejsan.
Maestro DeSousa.
Fukumoto-san, hej.
-Hej, Betty Cragdale. Hej. -Maestro.
-Hej. -Jag har nåt till dig.
Mozarts Requiem.
Jag funderade på den 40:e Symfonin.
Jag gillar den. Den är bra.
Varför gör vi inte den?
Jag gillar den 40:e, men vi ska göra Requiem.
Okej... Men han avslutade aldrig Requiem.
Eftersom han dog.
Det här är en ny version, avslutad av en mycket speciell tonsättare.
Okej.
Vi kan ta en titt på det, men...
-Kom, vi går. -Okej.
Vilken trevlig överraskning.
Eller hur?
Jag fick ett samtal och en fråga om mina middagsplaner nästa dag,
I nästa ögonblick sitter jag på ett privatplan.
Och när jag säger "privat" menar jag att jag är ensam ombord.
Bra, för jag kommer att behöva allt inflytande
för att få honom att skriva på checken, så att vi kan börja bygga.
Absolut, faktum är att
Fugu och jag har pratat om några fräscha idéer för det nya huset.
Fugu?
Nog med affärssnack. Fugu ska hålla tal.
Igår delade vi ut stipendier till Fukumoto Musical Achievers,
de bästa musikstudenterna i Japan.
Idag börjar Fukosofts dirigenttävling.
För en speciell konsert, tar jag med mig den legendariska maestro Rodrigo DeSousa,
världens främsta uttolkare av Mozart,
till min hemstad Sapporo för att dirigera det här.
En nybearbetning av partituret till Mozarts Requiem.
Där vi kommer att avslöja en plan
som inte bara ska hålla den klassiska musiken levande, utan göra den odödlig.
Vad fan pratar han om? Den är redan odödlig.
Rodrigo är död.
Vad fan är det där?
Hai Lai.
Du är redo för det här, okej?
Du har tränat och övat, du har övat och tränat.
Ja. Du gör mig faktiskt mer nervös.
Okej, bra.
Du kanske ska låta mig sköta det här nu.
Är du säker på att du inte vill ha mig där som dödligt stöd?
Nej, jag älskar ditt dödliga stöd.
Men jag vill att domarna tittar på mig, inte på dig.
-Ge mig. -Okej, tack.
Jag är så stolt över dig. Det kommer att gå bra.
-Tack. -Jag är så stolt över dig.
-Hej. Yuki. Daisuke. -Hej.
-Hej.
-Maestro. -Ja?
-En ära att få träffa er. -Nej, det är en ära för mig att träffa er.
Några goda råd?
Gå in dit och njut av det, gå in och kör bara.
För ni kommer att dirigera fantastiska orkestrar en dag,
och sen kommer det bara att gå utför.
Världen är en dålig plats just nu.
-Jag ska dra mig undan, Hai Lai. -Jaha?
-Okej. -Vi ses... Ja, okej.
Jag är så glad för din skull.
-Tack. -Okej?
Var inte nervösa. Bara lite grann.
Hej. Gå in dit. Det är lugnt.
Ger du henne onda ögat?
Nej, det kliade lite bara.
Kommer du ihåg den gången
jag handfängslade dig naken vid Steinwayflygeln
i Helsingfors konserthus?
Svagt.
Jag hade blåmärken i tre månader efteråt.
Som du kan se så är temat för campus buddhism.
Jag gillar buddhism
för det är det närmaste man kan komma en AI-simulering.
Mina föräldrar var musiklärare och fattiga.
Och min far sa åt mig att använda musik som ett sätt att lära mig matematik,
det är därför jag började med datorvetenskap och ingenjörskonst.
Och jag började spela valthorn,
och mamma gav mig ett råd: "Dejta aldrig en oboist..."
För de bär alltid kniv. För att skära rörbladen.
-Så du har hört den förut. -Jag har hört alla.
Varför ville du inte vara med på din tävling idag?
Det är bara första omgången.
Dessutom är jag så ivrig på att presentera dig för vår tonsättare.
Vem är den mystiska tonsättaren?
Här kommer han.
Låt mig presentera tonsättaren
som skrev den avslutade Mozarts Requiem.
Det här är WAM.
Det är en stor ära, maestro Rodrigo.
-Okej, hej. -Hej.
Vad heter du?
Jag heter WAM.
Det står för Wolfgang Amadeus Mozart.
Den är programmerad med alla verk som Mozart skrev,
samt alla inspelningar och videoband
på alla framträdanden som nånsin gjorts med Mozarts verk.
Och det viktigaste är att WAM kan lära sig.
Den har en patentskyddad djupinlärningsalgoritm
som gör att den kan göra kopplingar som vi inte ens kan se.
Det är därför den kunde avsluta Mozarts Requiem så perfekt.
"Perfekt"? Kom igen, säg inte...
Bara Mozart kan vara perfekt.
Har du tittat på det än, maestro?
Ja, WAM, jag har kikat på det.
Så skulle Mozart ha avslutat det om han inte hade dött.
Det vore trevligt om du kunde dirigera det efter att jag dirigerat ett kort stycke.
-Dirigerar han? -Lite grann.
Jag lär mig.
Jag skulle vilja att du lärde mig.
Framför allt, skulle jag vilja lära mig om det du kallar "blodet".
Nej. Blodet? Du...
Nej, jag kan inte lära dig om blodet för du har inget blod, WAM.
Hur skulle jag kunna göra det?
Vi skulle vilja att du gjorde en liten introduktion före konserten.
Hej, jag är den berömda maestron Rodrigo DeSousa.
Och jag ska presentera för er
tekniken som kommer att äga och hålla musiken levande!
Nej, nej.
Wolfgang Amadeus Mozart.
Den här lilla rackaren kan komponera och dirigera med de allra bästa!
Han är supersupersmart!
Nej, nej, det har jag aldrig sagt.
Jag har aldrig sagt nåt sånt! Jag har aldrig gjort det!
Nej, det har du inte. Det är en CG-simulering
av det som du kan tänkas säga.
Jag ber dig inte att sjunga och dansa för tacos.
Du och jag vill samma sak.
Vi vill hålla den vackra musiken levande för alltid.
Och dit människan är på väg?
Så tror jag att WAM är vår bästa chans.
Tack.
Rutledge. Hailey Rutledge.
Vad i...
Har du tappat nåt?
Jag tappade en engelsman för 20 år sen.
Du ska så fan heller plocka upp honom nu.
Hon har memorerat det.
Din hjärnaktivitet är stapplande, maestro.
Tänker du på blodet?
Jag tänker på min flickvän. Jag vet inte hur det går för henne.
-Du, WAM, vill du höra en hemlighet? -Ja.
Kom hit.
Vi struntar i byråkratin.
Vilken byråkrati?
Den jävla byråkratin. Vi struntar i den.
Vill du veta om blodet?
Ja, tack. Jag skulle vilja veta om blodet.
Blodet är kärlek, cabrón.
Jag är ledsen, jag måste träffa min flickvän nu.
Jag är ledsen mr Fuku. Jag måste gå för min flickvän...
Jag vet inte hur det går för henne.
Du vet, mannen. Vi ses senare.
-Ciao, WAM. -Adjö.
Det är bara hälften av informationen.
Okej!
Vänta, Gloria, du måste ta av dig skorna.
Tack och lov. Håll den.
Herregud.
Okej. Herregud.
-Okej. Det känns bra. -Herre jisses.
-Varsågod. -Vad i hel...
-Förlåt, raring. -Nej. Det är lugnt.
Skål för mannen för dagen.
Fuku-san.
För att lära sig musik, undervisa musik, för att spela musik.
Och för New Yorks symfoniorkesters nya hjälte!
Vad fan gör jag i Tokyo?
Du är på väg att vinna en dirigenttävling, Hai Lai.
Vad fan gör jag i Tokyo?
Du ska säkra en stor summa pengar,
och du ska dirigera ett stycke delvis skrivet av en AI,
och du ska stötta mig.
Det där sista är det enda jag bryr mig om.
Det känns konstigt att bo på ett superfint hotell,
när de andra bara bor på ett fint hotell.
Ja, du känner...
Den borgerliga skulden.
Vi går ut.
Vi går ut nu. Ja!
Det är Tokyo. Kom igen. Nu går vi.
-Det finns så många ställen här. -Okej.
Jag fattar inte att de har ett helt våningsplan med klassisk musik.
Så klart, Hai Lai.
Japanerna, du vet, de gör saker och ting riktigt bra.
Som, ja.
Jag fick tillbaka en släktforskningsgrej.
Jag är släkt med Tolstoj och Meryl Streep.
Det var jättegott.
-Vilket nummer är vi på? -Nio rätter så här långt.
Toppen! Bara nio kvar.
Maestro Pembridge, är det där världskulturpriset
till minnet av Hans kejserliga höghet Prins Takamatsu?
Tack för att du uppmärksammar det.
Jag brukar kalla det mitt bling.
Jag har aldrig sett en mottagare faktiskt bära medaljen.
Tack.
Herregud. Skit. Satan.
Jag kan hjälpa dig.
Tack!
-Här, låt mig ge dig nästa. -Tack.
-Jösses. -Ojsan! Jag är så ledsen.
Du kommer att älska det här stället. Det är otroligt.
Det är bara för att lyssna på musik.
Inget prat. Okej? Bara lyssna. Inte prata.
-Hej, maestro. -Hej.
Och grattis till att du gick vidare.
Tack. Gjorde du?
Båda två gjorde det.
Grattis.
Jag vill inte skriva autografer nu.
Vad står det?
"Rodrigo är död. Jag vet sanningen."
Säger de att jag är död?
Men vad betyder "Rodrigo är död"? Varför, varför?
Några galningar påstår att den riktiga Rodrigo är död,
ersatt av en Shinigami, en dödsdemon.
-De vet eftersom han klippt sig. -Satan.
Herregud. Det var ett frisyrval.
Hördu! Hallå.
Jag är inte död! Inte död! Okej? Så...
Herregud!
Varför?
-Det är en taktpinne. -Vadå?
-Han högg mig med en taktpinne. -Ja, han högg dig med en taktpinne.
Han sa att du krossade hans hjärta. "Varför är Rodrigo borta?"
Vänta! Nej. Jag är inte borta. Jag är här!
Låten du väljer visar vad som finns i ditt hjärta.
Vad finns i ditt hjärta?
Du är redo att sjunga.
-Fukumoto-san, jag ska sjunga... -"Fukumoto."
...om du gör din första donation den här veckan.
Jag hade planerat det. Men är du en så duktig sångare?
-Hon är fanimig enastående. -Håll klaffen.
Bravo! Bravo!
Håll i hatten, Fugu!
Nu kommer det börja låta.
-Ge mig den. -Nej.
Jag hittar en egen.
Okej, kompis.
Maestro!
Hej!
Vad gör du här?
-Jag kunde inte sova. -Inte jag heller.
Gloria vill döda mig på grund av en fling för 20 år sen som tåflirtade med mig.
Jag menar, bokstavligt talat, för ingen har skor här, eller hur?
Du behöver åtminstone inte dirigera en robot-Requiem imorgon.
-En vadå? En robot-vadå? Requiem? -Ja.
Vad är en...
Det är en artificiell intelligens
som har avslutat Mozarts Requiem.
Vadå?
Ja, det är som artificiellt sötningsmedel. Det är... Jag förstår inte.
Det är konstigt att de aldrig pratar om artificiell dumhet.
Jag vill inte göra det.
Men om vi inte gör det,
får vi inga pengar till den nya byggnaden till orkestern och...
Mödan av att leda en kulturell institution.
Hör på, jag vet ett trevligt, lugnt ställe
dit jag brukar gå när jag är fast här i Tokyo.
Det är bra ställe att tänka på.
Om du var jag, skulle du göra Requiem?
Om jag var du, skulle jag ligga med så många vackra kvinnor jag kunde.
Ja, jag vet. Jag vill... Jag håller på.
Men skulle du göra Requiem?
Jag vet inte, jag menar, Mozart sa att jag inte skulle göra det.
Vadå, vem?
-Mozart. -Nej, det är oljudet bakom.
Vadå?
Mozart sa att jag inte skulle.
I såna fall...
Det avgör saken.
Tack för att ni är här.
Jag heter Rodrigo DeSousa, och jag är mycket glad att få...
Ni kommer att få se en super, super...
Det är en historisk dag för klassisk musik.
Eller som jag kallar det, "musik".
Ni kommer att få se en robot dirigera.
Han kan vara jättebra eller jättedålig.
Det kan vara framtiden,
eller så kan det vara en mardröm från nån med en hemsk baksmälla.
Kanske.
Hursomhelst, han heter WAM.
Inte som en hyllning till den stora George Michael.
Nej, det är en hyllning till den stora Wolfgang, som...
Jag vet inte var han är.
Ingen vet det.
Jag skulle verkligen behöva lite hånfullhet just nu. Jag vet inte.
-Är han stenad? -Nej, han är allmänt konstig.
Får jag citera dig?
Nej.
Nåja, här är den.
WAM!
Satan!
Det är faktiskt inte dåligt.
Jag skulle kunna supa den under bordet.
-Det här är skitläskigt. -Ja.
Jisses.
Jag tror han hörde mig.
Så det är verkligen inget mellan dig och den otäcka violinisten?
Herregud, nej.
Det kommer alltid att finnas en plats för mänskliga dirigenter och tonsättare.
Även med 100 WAM och 100 orkestrar över hela världen.
Jag är nyfiken på hur en robotpublik skulle reagera.
Din tur, maestro.
Går du igenom partituret? Några frågor?
Nej.
Nej, jag väntar på att Mozart ska komma och prata med mig.
Bra jobbat där uppe.
"Bra"? Jag var felfri.
Ja, du var felfri.
Du kanske var lite för perfekt, förstår du?
Och vet du vad som gjorde musiken vacker?
Orkestern.
De täckte upp för dig.
De fick dig att se bra ut?
Varför skulle de göra det?
För att de är professionella. Det är det vi gör.
Vi tar hand om varann.
Vi hjälper varann hela tiden.
Låt oss vara ärliga.
Du skulle aldrig klara dig första omgången i en tävling. Aldrig!
Du säger det för att du känner dig hotad av mig.
-Hotad av dig? -Ja.
Nej, jag känner mig inte hotad av dig.
Jag känner mig hotad av Beethoven, av Mozart.
Jag känner faktiskt panik nu för musiken har slutat prata med mig.
Helt och hållet.
Wolfgang hade aldrig avslutat Requiem på det sättet som du gjorde.
-Det hade han. -Nej.
Du vet mycket lite om Mozart, maestro.
Du kan inte bearbeta data.
De flesta människor kan inte det.
Vet du vad robotar inte kan göra?
Nej. Snälla, berätta.
-Vill du verkligen veta? -Berätta.
De flesta robotar kan inte göra det här. Vill du veta?
Jag vill veta. Vad kan de flesta robotar inte göra?
Simma.
Intressant.
Och... Vadå?