Mozart în junglă
Bună ziua.
- Bună. - Bună ziua.
De-abia aștept să ascult progresele pe care le-ați făcut.
Dar nu așa mult ca persoanele
care o să fie în August Memorial Hall când cântați!
Da.
Bine.
Bun. Deci...
Sunteți gata?
Gloria avea dreptate.
Cynthia, ai avut dreptate.
Bob Sindicat, ai avut dreptate.
- Warren Boyd, ai avut dreptate. - Cu ce?
Cu Simfonia a cincea, fünfte, Beethoven.
- Știți care e problema? - Care?
- Eu. - Nu.
Eu sunt problema orchestrei.
De ce? Nu știu. Dar trebuie să anulăm concertul.
Trebuie să... Da. Noi... Nu știu.
De-ar fi aici maestrul, ar arunca cu bagheta în mine.
Cu 1.000 de baghete.
Poți să arunci cu pompa asta în mine, Warren Boyd? Te rog.
- Aruncă-mi-o în dinți. - Nu știu cu ce ar ajuta.
Maestre, am o idee.
Nu trebuie să anulăm concertul.
Dar trebuie să coborâm pânzele mult.
Să coborâm pânzele, da.
Pentru că ne lovim de un aisberg, da?
Și trebuie să salvăm aisbergul, Bine?
- Înțelegeți metafora? Vă rog? - Desigur.
Am nevoie de 20 de minute, vă rog.
- Da. - Desigur, da.
Scuze.
- Închideți ușa, vă rog. - Desigur. S-a făcut.
Ce naiba?
Scuze.
E ușor să fii pisică?
Pare ușor.
Pe de altă parte, oboiul nu e așa simplu.
Nu mă înțelege greșit, îmi place să cânt aici.
Ai avut vreodată un iubit?
Sunt motani drăguți în bloc?
Ai ieșit vreodată din apartament?
Ai prins un șoarece?
Sau măcar un gândac?
Nu lasă gândacii să intre în bloc, nu?
Ale naibii administrații.
Între noi fie vorba, îți place muzica clasică, măcar?
Bună.
N-am auzit niciun fel de muzică frumoasă.
Vorbeam puțin.
Nu ești plătită să vorbești.
Isadore adoră muzica.
Se cunoaște.
Nu vă deranjez, nu?
Bună, draga mea. Sper că nu te superi, am intrat cu cheia mea.
E vina mea că ți-am dat una.
Bună, Betty. Fukumoto-san, mă bucur să te văd.
Și eu, Gloria.
- Am venit să-ți spun că... - Nu spune.
Ce să nu spun?
Orice voiai să spui în întâlnirea asta de urgență.
De ce crezi că e ceva de rău?
Nu e?
- Păi... - Tu...
Doar...
Bine, spune.
Îmi retrag donația.
Nu spune!
Ai întârziat, draga mea.
Știu...
Știu că aici a fost cam...
dar tot e o ocazie unică pentru marca Fukusoft.
Da, sunt de acord.
Dar conducerea actuală a filarmonicii nu mi se pare suficient de puternică.
Dacă tu crezi că ea poate gestiona locul ăsta mai bine decât mine...
Ce? Eu nu vreau să gestionez locul ăsta. Mie îmi e doar să cânt.
Dar nu vrei mai multă putere?
Draga mea, pot să zăpăcesc un spectator
din ultimul rând ai sălii
doar suflând aer prin două bucăți mici de trestie.
- Nu-mi trebuie mai multă putere. - Bravo.
Toți cei cu puțină minte
știu că nu tu ești problema aici.
Sper că nu vă referiți la genialul maestru DeSousa,
pentru că aici pun piciorul în prag.
Rodrigo, ai venit!
Salut, Egon!
Am decis că rolul lui Faust e tot al tău.
- Grozav. - Da?
- Da, credeam că era... - Azi e dansul.
- Azi? - Azi.
Nu pot, pentru că mă duc la filarmonică.
Am un concert.
Corect, legiunile de fani care te adoră vin să absoarbă cultură.
Nu-i ține prea mult, dimineață au programare la botox.
Nu fi cinic, Egon.
Doar naivii sunt cinici, nu fi cinic.
Să-l facem mâine.
Nu pot mâine. Poimâine plec la Reykjavik.
Lucrez cu o mare vedetă rock care nu e Björk.
Dar e un balet pentru niciun public. Putem să-l facem oricând.
La Hans Christian Andersen, în trei ore. Asta e invitația.
FAUST CU RODRIGO DESOUSA
- Trei ore? - Da.
- O vreau înapoi. - La naiba.
Și ai dreptate, sunt cinic.
Ești cel mai inocent narcisist pe care-l cunosc.
Încetează să fii adult, înainte să fii prins în capcană.
Trei ore.
Ar putea fi ultima ta șansă.
Scuze, unde e cea mai apropiată baie?
Și o putem folosi înainte de concert?
Trebuie să primim o pauză de gustare în 5 minute,
în caz că ați uitat.
- Cum ziceai că te cheamă? - Esme.
Îmi place stilul tău.
- Hailey, am auzit că te-ai întors. - Da.
Cum te simți?
Foarte ciudat.
Țin minte prima ta zi când ai cântat cu orchestra.
Ce emoții aveai!
Da, și mi-ai dat pastile, să mă calmez.
Da, ce vremuri!
Mă bucur că te-ai întors.
Ne-a fost dor de tine.
Și mie mi-a fost dor de voi.
Doamne!
E cea mai frumoasă orchestră pe care-am văzut-o vreodată.
Mulțumim!
Arătați incredibil. Doamne, arătați foarte bine.
Tara, unde e arcușul tău?
- În rucsac. - Fugi repede să-l aduci.
- Pot să i-l împrumut pe al meu... - Bine.
- Cum e încheietura? E bine? - N-am avut timp să mă gândesc la ea.
Excelent. Ține-o tot așa.
Ricky, ce faci? Cum merge treaba?
E multă lume, nu?
Da. Sunt... Da.
- Să nu ai emoții. - Nu am. O avem pe dra Cynthia.
Da.
- Da. - Da.
Bine.
Nu ne trebuie căști, nu?
Poate dopuri de urechi.
Cred că o să fie foarte frumos
să-i ascultăm pe copii cântând Simfonia a cincea.
Și apoi să-l vedem pe Rodrigo cu compoziția lui Hesby.
Fantastic.
Mulțumesc.
În seara aceasta, deschidem programul
cu primul concert public al orchestrei de tineret Maestrul Rivera.
Datorită ție.
Nu cântăm Simfonia a cincea a lui Beethoven.
Ci altceva. Nu știu sigur ce, dar...
Oricum, e plăcerea mea să v-o prezint
pe persoana care s-a ocupat de tot.
E o violoncelistă minunată, cu experiență.
Are o accidentare.
Și cred că uneori accidentările ajută la vindecare.
Vă rog să aplaudați
orchestra de tineret Maestrul Rivera și pe Cynthia Taylor!
Mulțumesc, maestre.
De abia așteptăm să cântăm Simfonia a cincea a lui Beethoven
cândva, în viitorul apropiat.
Acești copii au lucrat foarte mult
și ne bucurăm să îi avem aici în seara aceasta.
Sună grozav.
Da.
Voiam doar să-ți mulțumesc că m-ai lăsat să cânt.
Desigur. Eu îți mulțumesc.
E o nebunie, nu?
Cât de simplă e melodia, dar e tot frumoasă.
Maestrul Rivera avea o vorbă.
Ce înseamnă?
Înseamnă: „Nu complica lucrurile.”
Nu cred că el a inventat vorba asta.
Dar e o vorbă bună, nu? Funcționează.
Cum ar fi „cântă cu patimă”.
Desigur.
- Du-te acum. - Da.
- Pavel. - Maestre.
- Uite. - Da?
- Pot să te rog ceva? - Da.
Dă-i asta lui Bob Sindicat.
- Bob Sindicat, da. - Da.
Spune-i să-l citească publicului când urcă pe scenă.
- Să-l citească publicului. - Da.
Să-l citească când intră orchestra.
- Înainte să urci pe podium? - Da.
- Bine. - Da.
Te-aș fi rugat pe tine să-l citești, dar accentul tău e cam pronunțat.
Ce accent?
Mă bucur să te revăd, Hailey.
Mulțumesc. Și eu mă bucur.
Unul dintre noi, hopa-hopa.
E foarte aiurea, Warren.
Ce, n-ai văzut Freaks?
Ba am văzut Freaks.
Unde e maestrul?
Ce se întâmplă?
Ce face Bob?
E-n regulă. Mă descurc.
Unde e Rodrigo?
Ce se întâmplă?
Am o scrisoare de la dirijorul nostru, maestrul DeSousa.
Draga mea, în distrugi mâna.
„Prezintă-te, Bob Sindicat.”
Mă numesc Robert Szymkowski, cânt la flaut și la piculină.
Și la drâmbă și muzicuță, dar nu aici.
Aici cânt doar la flaut și piculină.
- Hai odată. - Ce? Da.
„Să dirijez orchestra filarmonică New York e cea mai bună slujbă din lume,
iar acest dirijor care se maturizează constant
nu se simte demn de această slujbă.”
- La naiba! - Ce naiba...
„Astăzi e rândul altcuiva.”
Urcă pe scenă, du-te.
Draga mea, eu am orchestra mea.
„Am trimis o baghetă.”
Du-te să iei bagheta. Ia-o.
Data viitoare, draga mea.
Doamne!
- Thomas. - Mă scuzați.
„Bagheta are numele cuiva pe ea.”
Cred că nu știe cum să-ți scrie numele.
„Această persoană m-a ajutat să studiez piesa asta promițătoare de Hesby Ennis.”
„Promițătoare”? Du-te naibii.
„Hailey, știu că nu vrei să-ți dau eu bagheta,
așa că i-am dat-o lui Bob Sindicat...”
Te descurci?
Bună seara.
În seara asta cântăm în premieră o piesă nouă superbă de Hesby Ennis.
O să încerc să mă apropii de realitate.
Dar am nevoie de ceva înainte să începem.
Îmi trebui un oboist destul de bun ca să cânte fără să fi studiat.
Betty Cragdale e prezentă?
Știi că da!
Te așteaptă ceva frumos acum.
O să cânt pentru tine, Fugu.
Rodrigo, salut.
Salut, Egon.
Ce te-a făcut să vii?
Mi-am amintit de prima șansă a mea de a dirija o orchestră.
Eram în Oaxaca, la o competiție.
Aveam opt ani.
Și aveam mari emoții, eram...
Am fost groaznic.
Maestrul Rivera s-a supărat rău pe mine și nu mi-a vorbit o săptămână.
Era un tip dur.
Versiunea lui de dragoste dură era să nu ofere deloc dragoste.
Dar am avut o a doua șansă și m-am descurcat bine.
Și cred că azi e ziua șanselor secunde.
Bună. Mulțumesc. Chiar...
Îmi trebuie oboiul.
N-o da în bară.
Unde sunt balerinii?
Nu au venit. Nu ai nevoie de ei. Au venit doar la repetiții.
Suntem doar noi doi?
Nu, doar tu. N-ai nevoie de altcineva.
Nu, Egon, am nevoie de cineva. Sunt obișnuit să lucrez cu oameni.
Compozitori, morți sau vii, sau cu o orchestră
sau cu un public.
Dacă nu, nu însemn nimic.
Atunci fii nimic.
„Fii nimic.”
Ce grămadă de Scheiße!
Wolfgang?
Cu cine vorbești?
Cu un vechi prieten.
Ai o părere prea bună despre tine.
Mă bucur să te văd.
Ai o culoare falsă pe obraji, e bine.
Ce mai faci?
Am venit să văd cum te faci de râs și-ți distrugi cariera.
Până acum te descurci de minune.
Știu, e...
Bine, Egon, cred că sunt gata.
- Da? - Cred că am găsit public care nu există.
Să începem spectacolul. Să începem.
Pe ce muzică?
- Alege tu muzica. Orice. - Bine, doar... Cred că știu ce.
- Explorează-ți jeteurile. - Bine.
- O să te uiți? - Nu mă uit, o să plec.
Centrează-te, ridică-te și...
Rutledge, ciudato, te ador.
Mă sperii. Și sperii și copilul ăsta.
Te iubesc, bebelușule.
Au reușit. Incredibil.
Era să fac infarct.
Bravo, Rutledge!
Da, Hailey! Ai reușit!
- Da! - Ești nebun de-a binelea!
Nu ți-am spus că o să fie grozavă? Ți-am spus că o să fie minunată, nu?
Nu ți-am spus? A fost minunată.
Hailey, ești cea mai tare!
Rodrigo!
Da, Gloria Winsdor. Ce e?
Ești concediat.
Nu-i nimic.
Gloria, nu-i nimic.
O să fie bine.
Nu-i așa că e grozavă? A fost incredibilă.
Doamne, a fost incredibil.
N-am văzut, dar am simțit, de la distanță.
Da. A fost minunată.
Gloria, e în regulă.
„Oboista Hailey Rutledge,
care a concurat recent la competiția de dirijori Fukumoto,
a fost aruncată în lumina reflectoarelor când maestrul DeSousa a renunțat.”
„Deși uneori depășită de situație,
Rutledge a fost foarte pricepută să extragă emoțiile
din această enigmă simfonică prea intelectuală.”
„Pricepută.”
- E de bine. Nu? - E bine. E foarte bine.
Ați văzut asta?
N-am spus c-o să fie tare?
Ți-am spus că o să fie minunată, nu?
Nu ți-am spus? A fost minunată. Ai reușit! Da!
Hailey, ești cea mai tare!
Da! Cânți cu patimă! Cu patimă!
Da!
Poți să plângi.
Plânge până nu mai ai lacrimi.
Dacă nu plângi pentru asta, pentru ce să plângi?
Trebuie să transformi tot într-un film cu Bette Davis?
Da, trebuie.
Tu erai acel copil care mi-a spus că sunt un Scheiße cu ochi?
Nu, ăla era cel de-al doilea copil al meu, Karl.
Ce neastâmpărat!
Din cauza lui n-am terminat Recviemul.
Serios?
- De ce? - Aproape terminasem.
Și a intrat și a răsturnat dinadins călimara peste partitură.
A trebuit s-o iau de la început.
Frate!
Credeam că n-ai terminat pentru că ai fost copleșit
de enormitatea mortalității sau ceva.
„Enormitatea mortalității”?
Singurii oameni cărora le e teamă de mortalitate n-au murit.
Înainte să uit: maestrul Rivera m-a rugat să-ți spun...
Vorbești cu el?
Bine, ce a spus?
Da, a spus:
„Apucă-te de treabă, căcăciosule.”
Da, mă apuc de treabă.
Dar ce să fac?
Nu, serios. Ce să fac?
Subtitrarea: Ligia Constantinescu
Redactor Anca Tach Constantinescu