Hejsan.
-Hej. -Hejsan.
Jag är ivrig på att få höra de framsteg som ni har hjort.
Men inte lika ivrig som de människor
som kommer att vara i August Memorial Hall när ni framträder!
Ja.
Okej
Jaha. Så...
Är ni redo?
Gloria hade rätt.
Cynthia, du hade rätt.
Facket-Bob, du hade rätt.
-Warren Boyd, du hade rätt. -Om vad?
Om Femte symfonin, den fünfte, Beethoven.
-Vet ni vad som är fel? -Vad?
-Jag. -Nej.
Jag är fel i den här orkestern.
Varför är jag fel? Jag vet inte. Men vi måste ställa in konserten.
Vi måste... Vi... Jag vet inte.
Om maestro Rivera var här, skulle han slängt en taktpinne på mig.
Typ, 1 000 taktpinnar på mig.
Kan du kasta vaskrensaren på mig, Warren Boyd? Snälla?
-Kasta den bara. Mot tänderna. -Jag vet inte hur det skulle hjälpa.
Jag har en idé, maestro.
Vi behöver inte ställa in konserten.
Men vi måste trimma seglen betydligt.
Trimma seglen, ja.
Vi får trimma seglen för vi är på väg att braka in i ett isberg, okej?
Och vi måste rädda isberget. Okej?
-Förstår ni metaforen? Snälla? -Absolut.
Ursäktar ni mig, bara 20 minuter, tack?
-Ja. -Visst, ja.
Ursäkta, ursäkta.
-Stäng dörren, tack. -Visst. Självklart.
Fan. Vad i helvete?
Förlåt mig.
Är det lätt att vara katt?
Det ser lätt ut.
Oboe, å andra sidan, är inte så jävla lätt.
Missförstå mig rätt, jag uppskattar giget.
Har du nånsin haft en pojkvän?
Typ, finns det några snygga hankatter i huset?
Har du nånsin lämnat lägenheten?
Fångat en mus?
Eller ens en kackerlacka?
De tillåter inte kackerlackor i huset, eller hur?
Jävla bostadsrättsföreningar.
Oss emellan, gillar du ens klassisk musik?
Hej.
Jag hörde ingen vacker musik.
Vi småpratade lite.
Du får inte betalt för att småprata.
Isadore älskar verkligen musik.
Det märks.
Jag avbryter väl ingenting, eller?
Hej, älskling. Hoppas du inte misstycker, jag använde min nyckel.
Det är mitt eget fel att du fått en.
Hej, Betty. Så trevligt att se dig, Fukumoto-san.
Tack det samma, Gloria.
-Jag kom hit för att säga... -Säg det inte.
Säg inte vadå?
Vad det än är du kom hit för att säga.
Vad får dig att tro att det är nåt dåligt?
Är det inte?
-Nåväl... -Du...
Bara...
Okej. Säg det.
Jag drar tillbaka min donation.
Säg det inte!
Det är för sent, älskling.
Hör på, jag vet...
Jag vet att det har varit lite...här,
men det här är ändå en stor marknadsföringsmöjlighet för Fukusoft.
Ja, jag håller med.
Jag känner bara att orkesterns nuvarande ledarskap inte är starkt nog.
Om du tror att hon kan driva det här stället bättre än jag...
Va? Jag vill driva det här stället. Jag saknar att spela.
Men du är inte intresserad av mer makt?
Raring, jag kan skaka om en person i publiken
som sitter på sista raden i hallen
genom att blåsa i två små bitar av rör.
-Det är allt makt jag behöver. -Brava.
Alla som inte har huvudet uppstoppat i arslet,
vet att du inte är problemet på det här stället.
Jag hoppas att du inte menar den briljanta maestro DeSousa
för där sätter jag ner foten.
Där är du, Rodrigo.
Hej, Egon.
Jag har bestämt att rollen som Faust fortfarande är din.
-Toppen. -Visst?
-Toppen... Jag tyckte att den var... -Dansen är idag.
-Idag? -Idag.
Nej, jag kan inte för jag är på väg till orkestern.
Jag har en föreställning.
Just det, skaran med beundrande fans, som får sin kultur.
Håll dem inte vakna för länge, de har botox imorgon.
Var inte cynisk, Egon.
Bara naiva människor är cyniska, var inte cynisk.
Vi gör det imorgon.
Jag kan inte imorgon. I övermorgon åker jag till Reykjavik.
Jag ska arbeta med en stor rockstjärna som inte är Björk.
Men det är en balett utan publik. Vi kan göra den när som helst, visst?
Hans Christian Andersen-statyn om tre timmar. Här är inbjudan.
Faust med Rodrigo DeSousa
-Tre timmar? -Ja.
-Jag måste ha tillbaka den. -Fan.
Och ja, du har rätt i att jag är cynisk.
Du är den mest oskyldiga narcissisten jag känner.
Sluta vara så vuxen innan du blir fångad.
Tre timmar.
Det kan vara din sista chans.
Ursäkta mig, var är närmsta toalett?
Och kommer vi att kunna gå på den före framträdandet?
Dessutom har vi rätt till en snackspaus om fem minuter,
ifall du glömt det.
-Vad heter du? -Esme.
Jag gillar din stil.
-Hej, Hailey, så du är tillbaka. -Jepp.
Hur känns det?
Riktigt konstigt.
Jag minns din första dag när du spelade med orkestern.
Oj, vad du var nervös.
Ja, och du erbjöd mig piller för att lugna ner mig.
Det var tider det.
Nåja, det är kul att du är tillbaka.
Vi har saknat dig.
Jag har saknat er med.
Herregud.
Det här är den finaste orkestern jag sett i hela mitt liv.
Tack!
Ni ser fantastiska ut. Herregud, ni är så coola.
Var är din stråke, Tara?
-I ryggsäcken. -Spring och hämta den, snabbt.
-Hon kan få låna min om hon... -Okej.
-Hur är handleden? Är den okej? -Jag har inte haft tid att tänka på den.
Perfekt. Fortsätt med det.
Hej, Ricky, hur är läget? Hur går det?
Det är mycket folk där ute, va?
Det är det. Det är, typ... Ja, det är det.
-Var inte nervös. -Jag är inte nervös. Vi har ms Cynthia.
Ja.
-Ja. -Ja.
Okej.
Vi behöver väl inte ha hjälmar på oss.
Öronproppar kanske.
Jag tycker att det ska bli så underbart
att höra ungarna spela Beethovens Femte.
Och sen följa upp det med Rodrigos comeback med Hesbys verk.
Fantastiskt.
Tack ska ni ha, tack.
Ikväll ska vi börja föreställningen
med det första offentliga framträdandet av maestro Riveras ungdomsorkester.
Tack vare dig.
Vi kommer inte att framföra Beethovens Femte symfoni.
Men de kommer att framföra nåt. Jag är inte säker på vad det blir, men...
Nåväl, det är ett nöje att få presentera
den person som har varit ansvarig för allt detta.
Hon är en otroligt skicklig cellospelare.
Hon är skadad.
Och jag känner att ibland hjälper skadorna oss att läka saker.
Ge en stor applåd
till maestro Riveras ungdomsorkester och till Cynthia Taylor.
Tack, maestro.
Vi ser fram emot att få spela Beethovens Femte för er
nån gång den närmaste tiden.
De här barnen har arbetat mycket hårt,
och vi är glada att få hälsa dem välkomna hit ikväll.
De låter bra.
Ja, det gör de.
Jag ville bara tacka för att du låter mig spela.
Självklart. Tack själv.
Det är galet, visst?
Hur enkel melodin är, men ändå så vacker.
Maestro Rivera hade ett uttryck.
Vad betyder det?
Det betyder: "Håll det enkelt, dumskalle."
Jag tror inte att han kom på det.
Men det är ett bra uttryck, va? Det fungerar.
Som "spela med blodet".
Visst.
-Gå nu. -Ja.
-Pavel. -Maestro.
-Du, mannen. -Ja.
-Får jag be om en tjänst? -Ja.
Kan du ge det här till Bob-Facket?
-Facket-Bob, ja. -Ja.
Be honom läsa det för publiken när han går på scenen.
-"Läsa det för publiken." -Ja, ja.
Läsa det för publiken när orkestern kommer in.
-Innan du går till podiet? -Ja.
-Okej. -Ja.
Jag skulle be dig läsa det, men din accent är lite för skarp.
Vilken accent?
Trevligt att se dig, Hailey.
Tack. Du med.
En av oss, en av oss, gooba-gobble, en av oss.
Det där är läskigt, Warren.
Vadå har du inte sett Freaks?
Jag har sett Freaks.
Var är maestro?
Vad händer?
Vad gör Bob?
Hörni.
Det är lugnt, allt är bra. Jag fixar det.
Var är Rodrigo?
Vad händer?
Jag har ett brev från vår dirigent, maestro DeSousa.
Du kramar sönder min hand, älskling.
"Presentera dig, facket-Bob."
Jag heter Robert Szymkowski och jag spelar flöjt och piccolaflöjt.
Och även mungiga och jazzmunspel, men inte här.
Här, spelar jag bara flöjt och piccolaflöjt.
-Fortsätt. -Vadå? Just det.
"Att leda New York symfoniorkester är världens bästa jobb,
och den här ständigt växande dirigenten
känner sig inte värdig det jobbet."
-Herrejävlar. -Vad i...
"Idag är det nån annans tur."
Upp med dig. Gå, gå. Upp med dig.
Jag har en egen orkester, älskling.
"Jag har skickat en taktpinne."
Gå och ta tag i taktpinnen. Ta tag i den.
Nästa gång, älskling.
Herregud
-Thomas. -Ursäkta mig.
"Det står ett namn på taktpinnen."
Jag tror inte att han kan stava ditt namn.
"Den här personen har hjälpt mig studera det här lovande verket av Hesby Ennis."
"Lovande"? Dra åt helvete.
"Hai Lai, jag vet att du inte vill ta emot den av mig,
så jag gav den till facket-Bob..."
Klarar du det här?
God kväll.
Ikväll ska vi premiärspela ett vackert nytt verk av Hesby Ennis.
Jag ska försöka göra det rättvisa.
Men jag behöver nåt innan vi börjar.
Jag behöver en oboist som är tillräckligt duktig för att göra det här otränad.
Så, finns Betty Cragdale i salongen?
Det vet du!
Den här bjuder jag på.
Jag spelar den för dig, Fugu.
Hej, Rodrigo.
Hej, Egon.
Vad fick dig att komma?
Jag kom ihåg min första chans att dirigera en riktig orkester.
Det var i Oaxaca på en tävling.
Jag var åtta.
Och jag var jättenervös, jag var...
Jag var urdålig.
Gamle maestro Rivera var arg på mig och pratade inte med mig på en vecka.
Han var en hård man.
Hans version av hård kärlek var ingen kärlek.
Men så fick jag en andra chans, och det gick ganska bra.
Så idag är dagen för andra chanser.
Hej. Tack så mycket. Verkligen...
Jag behöver oboen.
Sabba det inte.
Var är dansarna?
De är inte här. Du behöver dem inte. De var bara för träningen.
Är det bara du och jag?
Nej, det är bara du. Du behöver ingen annan.
Jo, Egon, jag behöver nån. Jag är van vid att arbeta med folk.
Som kompositörer, döda eller levande, eller med en orkester,
eller med, jag vet inte, en publik.
Om inte, är jag ingenting.
Så var ingenting.
"Var ingenting."
Vad mycket scheisse!
Wolfgang?
Vem pratar du med?
Med en gammal vän.
Det kan du ju tro.
Det är så kul att se dig.
Du har fin fuskfärg på kinderna, det är bra.
Vad gör du här?
Jag kom hit för att se dig göra bort dig och förstöra din karriär.
Hittills gör du ett utmärkt jobb.
Jag vet, det är...
Okej, Egon, jag tror jag är redo.
-Jaså? -Jag har hittat min ickepublik.
Vi kan köra igång föreställningen.
Vilken musik ska vi ha?
-Du väljer musiken. Vad du vill. -Okej, bara... Jag tror jag vet vilken.
-Utforska dina jetés. -Bra.
-Tänker du titta på? -Nej, jag ska inte titta, jag ska gå.
Koncentrera dig, lyft ramen, och...
Rutledge, ditt freak, jag älskar dig.
Nu skrämmer du mig, och du skrämmer barnet.
Jag älskar dig, bebis.
De gjorde det. Otroligt.
Jag fick nästan en hjärtattack.
Brava, Rutledge! Brava!
Ja, Hai Lai! Du gjorde det, Hai Lai!
-Ja! -Du är verkligen en dåre.
Sa jag inte att hon skulle vara bra? Jag sa ju att hon skulle vara bra, visst?
Sa jag inte det? Hon var fantastisk.
Du är bäst, Hai Lai!
Rodrigo!
Ja, Gloria Windsor. Vad är det?
Du är sparkad.
Det är lugnt.
Det är lugnt, Gloria.
Det kommer bli bra.
Är hon inte fantastisk? Hon gjorde det strålande.
Herregud, det var fantastiskt.
Jag såg det inte, men jag kände det. Jag kände det på avstånd.
Ja. Hon var underbar.
Det är okej, Gloria.
"Oboisten Hailey Rutledge,
en av finalisterna vid Fukumotos dirigenttävling,
kastades ut i rampljuset sedan maestro DeSousa fått förhinder.
Medan hon ibland var överträffad,
var Rutledge speciellt skicklig på att dra ut känslan
ur det, ibland, överintellektuella symfoniska mysteriet."
"Skicklig."
-Det är bra. Visst? -Det är bra. Det är mycket bra.
Har du sett det här?
Sa jag inte att hon skulle vara bra?
Ja, jag sa ju att hon skulle vara bra, visst?
Sa jag inte det? Hon var fantastisk. Du gjorde det! Ja!
Du är bäst, Hai Lai!
Ja! Du spelar med blodet! Med blodet!
Ja!
Du får gråta.
Gråt så mycket du vill.
Om du inte kan gråta över det här, vad ska du då gråta över?
Måste du göra allt till en Bette Davis-film?
Ja, det gör jag.
Var det du som barn som sa åt mig att jag var scheisse?
Nej, det var mitt andra barn, Karl.
En sån rackarunge.
Han är anledningen till att jag aldrig avslutade Requiem.
Verkligen?
-Varför? -Jag var nästan klar.
Och så kom han in och hällde medvetet ut hela bläckhornet över noterna.
Jag måste börja om.
Jisses!
Jag trodde att det var för att du var överväldigad
över dödlighetens fasor eller nåt.
"Dödlighetens fasor"?
De enda som är rädda för döden är de som inte dött än.
Innan jag glömmer, maestro Rivera bad mig säga att...
Pratar du med honom?
Okej, vad sa han?
Han sa:
"Börja arbeta, din lilla skit."
Ja, ja, börja arbeta.
Men med vadå?
Nej, allvarligt. Med vadå? it."