На той час я працював уже вісім років.
ВАШИНГТОН 2017 РІК
І всі ці роки…
старався стримати ядерний потенціал Ірану.
Я розробив план — передати певну суму грошей
кандидату, який працюватиме проти цілей ядерного Ірану.
Але…
Я вклав гроші…
в руки іншої людини.
А ця людина домовилася
використати ці гроші на найм спеціаліста,
щоб завершити систематизацію ядерної програми.
ПІДТРИМКА КАНТАРА ВЕЛЛІ В ІРАНІ ЗРОСТАЄ
Тож у травні 2012 року
я, можливо, одноосібно озброїв Іран.
Але гроші загубилися й у них.
Через, як ми згодом дізналися, труднощі, притаманні
доставці чогось з пункту А в пункт Б.
У нас з'явилася нагода повернути гроші.
Просто…
чудова нагода їх повернути.
Усе виправити.
Було важко зупинити спроби все виправити,
те, що я особисто озброїв Іран,
тому ми продовжували.
Нагадаю, що на цій стадії,
тобто в той момент,
гроші знаходилися в руках…
загалом…
молодої лялькарки.
Треба було лише пережити той тиждень і повернутись до Люксембурга.
ПАТРІОТ
ДІК ЧЕЙНІ
СУМНИЙ ЧОЛОВІК У КОСТЮМІ
Щось хотіли б сказати до того, як ми розпочнемо?
Так.
Кажіть.
Насправді я не промисловий інженер.
Я певен, що ця справа
дуже важлива.
Я не хочу ускладнювати все й забирати ваш час.
Я фальсифікував дані в цій компанії.
У мене є досвід у цьому.
Минулий досвід у структурному проєктуванні й інтеграції.
Але в цій окремій сфері інженерії у мене обмежений досвід.
Я неправильно вказав ступінь свого досвіду
і, якоюсь мірою, освіченості в цій сфері для працедавця.
Ваша справа, я певен, справді серйозна. Розумію.
І я чесно відповім за себе.
Ми бачилися раніше.
Тоді, як я була тут уперше…
коли вперше приїжджала…
на паркінгу.
Ви виглядали стурбовано.
І ще раз, у Люксембурзі,
коли вам стало погано на вулиці.
Коли ви…
Не знаю, як це назвати.
-Зомлів? -Зомліли…
посеред вулиці.
Людину без приводів у поліцію рідної країни,
без приводів за дев'ять років проживання в Люксембурзі,
вбили в ніч 11-го травня
у місті Люксембург.
Розпочнемо.
Ви прибули у Люксембург 11-го травня?
Так.
-З «МакМіланом»? -Так.
Ви говорили з кимось із персоналу
аеропорту Люксембурга 11-го числа?
Ні.
Чи знаєте ви, чи говорили ваші колеги
з кимось із персоналу аеропорту 11-го?
Ні.
Чи спілкувалися ви з персоналом аеропорту
деінде в місті Люксембург 11-го травня?
Ні.
Які у вас стосунки з Денісом МакКлареном?
Ми співробітники.
Друзі.
І ви проводили час разом того вечора…
після приїзду.
Так.
Гуляли, милувались містом.
На МакКларена напали
майже одразу після того, як ви розійшлися.
Куди ви пішли, покинувши МакКларена?
Мене чекали на діловій вечері…
з моїм керівником Леслі Кларетом.
О котрій годині ви прийшли на вечерю?
Я не прийшов.
-Але на вас чекали. -Так.
-А ви не прийшли? -Ні.
Ваш колега, Леслі Кларет, сказав,
що ваше пояснення відсутності
було пов'язано з сумкою.
Багажем з аеропорту.
Загубленим багажем.
Він сказав, що ви забирали сумку.
Ви сказали на початку нашої розмови,
що не спілкувалися з персоналом аеропорту
ніде в місті Люксембург 11-го числа.
Все так і є.
Я не прийшов на вечерю…
бо стрибнув вище своєї голови.
Я був не готовий до технічних особливостей тієї зустрічі.
І той вечір я провів
у намаганнях хоч щось втямити
у вузькій та незрозумілій специфіці цієї сфери інженерії.
Після того, як я залишив Деніса МакКларена,
я пішов до Гаупфгаузенської технічної бібліотеки
й сидів там, аналізуючи інженерні знання, потрібні для тієї вечері.
Яким чином?
Є лише один технічний посібник,
що описує специфіку інженерних систем.
«Інтегральні принципи динаміки руслових потоків».
Я взяв цю книгу…
і сів, намагаючись переварити все, що було треба того вечора.
Та завдання виявилося заважким.
Я… не зміг виявити й вивчити те,
що було треба, щоб протриматись на тій зустрічі.
Тож я прийшов після завершення зустрічі.
І сказав Леслі Кларету,
що причина моєї затримки полягала у загубленій сумці.
Хоча це насправді не так.
Будь ласка, повторіть назву посібника.
«Інтегральні принципи динаміки руслових потоків».
Про що він?
Труднощі процесу доставки чогось з пункту А в пункт Б.
19:07 ЕЛІС ТЕЙЛОР — США
Чи телефонували ви комусь 11-го травня?
-Із Люксембурга. -Так.
Ні.
Ви знайомі з Еліс Тейлор?
Ні.
Ви дзвонили Еліс Тейлор о 19:07
з Люксембурга в ніч на 11-те травня?
Ні.
Був один мужик…
Такий… дивний мужик,
у костюмі, американець, казав,
що він якесь велике цабе.
Щось незвичне.
Аташе, от що.
Узяв телефон подзвонити,
коли я вертався з бібліотеки.
Він підійшов до мене і сказав, що у нього вкрали якісь речі.
Спитав, чи може він подзвонити родичам,
і попросив телефон.
І ви йому дали?
Так, звісно.
Здавалось, він був у халепі.
Ви пригадуєте ще щось із тієї розмови?
-Із ним? -Так.
Пригадую, що він не подякував.
І в нього був дивацький значок.
Чи могли б ви написати дещо?
Де Шамплен, 77.
СУМНИЙ ЧОЛОВІК У КОСТЮМІ
Ви здаєтеся сумним.
Напевно, я і є сумний.
Чому?
Я переживаю.
Дуже сильно.
Переживаю, що мене можуть звільнити в ці останні кілька тижнів.
Саме тому, я певен, я виглядав розгубленим, коли ми бачились…
уперше.
Я не міг їсти й спати останніх два тижні.
Саме тому, мабуть… я зомлів тоді.
То чому ж ви зараз такий сумний, Джоне?
Мене сьогодні звільнили.
Дякую… за ваш час і допомогу слідству.
ДЕ ШАМПЛЕН, 77
«Інтегральні принципи динаміки руслових потоків».
Підтвердь зараз же.
У Гаупфгаузені?
Так.
Ти сьогодні повернешся?
Я лишуся в готелі на ніч
і зранку прилечу додому.
Вона у мотелі «Колоні» на Леддер-авеню, 207.
Просила, щоб приїхав одразу після роботи, як можеш.
ПОЛІЦІЯ
Доброго вечора.
Едвард Тавнер. Я на зустріч із детективом Мілем.
-Щодо чого? -Крадіжки моїх штучок аташе.
С. Ш. А
Заціни, мужик.
Чекайте тут, я приведу детектива Міля.
НАЙКРАЩА ПІСНЯ ДЛЯ НАДИРАННЯ ДУП ДЛЯ МОГО БРАТИКА
ДИНАМІКА РУСЛОВИХ ПОТОКІВ.
ДЖОН ЛЕЙКМАН
Так?
-Привіт. -Салют.
-Я не отримала твою адресу. -Якраз надсилаю.
ВІД: ALICE.L.TAYLOR980@GMAIL.COM ДЛЯ: A.ALBANS@
Вибачте, це номер 211?
Це 207.
Вибачте, будь ласка.
Без проблем.
Еліс, їдь мерщій.
Я зрозумів, що Еліс поїхала.
Слідував за тобою від «МакМілана». Аж до твого…
-Бляха. -Що?
Я забув Бьордбета вбити.
НАПИСАТИ ВІД: ALICE.L.TAYLOR1980@GMAIL.COM
ДЛЯ: A.ALBANS@POLIZEI.LUX.BRG ТЕМА: ДЯКУЮ
ЗАПИТ НА ДОПИТ ІНОЗЕМНОГО ГРОМАДЯНИНА
ДЖОН ЛЕЙКМАН
УБИВСТВО
ЛЕЙКМАН ДЖОН
ОПИШІТЬ ОЧІКУВАНЕ ЗВИНУВАЧЕННЯ УБИВСТВО
Хтось поклав руку мені на спину.
На той момент ми очікували, що точно знайдемо сумку.
Єдиною перешкодою для знайдення сумки й продовження плану
був мужик з дівчачим ім'ям.
Наша людина не могла повернутися до Люксембурга,
щоб забрати сумку на той момент.
Потрібна була допомога,
щоб повернутись у так звану групу відрядження…
Тож наприкінці цього полювання закрий усі свої питання.
Всі нитки, за які можна ще потягнути,
щоб отримати шанс повернутись у Люксембург.
А я розберуся з мужиком з дівчачим ім'ям.
Гаразд.
Скільки незакритих питань?
Стівен,
Бьордбет, Ікабод, Ґреґорі Ґордон.
Трохи є.
Батько навідався.
Взяв його за компанію. Давно його не бачив.
Він був… у морі.
Леслі.
Ви буксирник, як я розумію.
Капітан буксиру, як казав Джон.
Ну, так.
Том.
Сам я не буксирник,
але в мені буксирницька кров.
Гадаю, ми знайдемо про що поговорити, чи не так?
Я думаю, так, Томе.
Можливо, разом на болото підемо.
Можемо поділитись улюбленими буксирницькими жартами.
Ще б пак.
Лоуренс, другий великий керівник.
Том Лейкман.
-Це Ікабод. -Привіт.
Здоров. Як тебе по-справжньому звуть?
Що?
Довгі вихідні, командо.
Мета —
об'єднатися.
Ми добре повеселимося на цих вихідних.
Зефірки на вогні, історії біля вогнища,
шоу талантів.
Чудово.
Познайомимося ближче впродовж цих вихідних.
Повністю.
Гаразд, «МакМілане», час на болото.
Об'єднаймося,
потім вирушаймо в Люксембург як одне міцне ціле
і дістаньмо довбаний договір з «Деноном».
Крім Лейкмана, він не їде.
На цій пізній стадії
час сповістити вас про статус документів Лейкмана.
Хибні документи.
Не може лишатись у «МакМілані» в його поточному становищі.
Та й узагалі не може в Америці лишатися.
Загадкова справа.
Я спробував копнути глибше в його минуле.
Чесно кажучи…
просто з цікавості.
Я не дуже тебе слухаю,
бо Джона й так уже не буде після цих вихідних.
Хіба що Леслі змінить свою думку, хоча, сам знаєш,
яка, бляха, ймовірність?
Тож, не турбуйся, Ґреґорі.
Як я й казав,
просто вже цікаво.
Мужик дає задній хід, а капітан йому каже:
«Ні, довбню,
передній кнехт».
Обожнюю цей жарт.
Я теж.
-Так. -Найкращий.
-Еге ж. -Це ж чиста правда.
Це точно, бляха. Просто уяви цього мужика
на сигнальному прожекторі, на півдорозі до клятої насадки Корта.
Я аж уявив це.
Всратися.
Твоя правда, Томе.
Хай йому.
Як це ти, бляха, забув?
У мене дуже багато справ.
Я весь вечір сидів у своїй будці як придурок.
Вибач, мужик.
Це мало трапитись учора і ніяк інакше.
Ти все споганив, Джоне.
Мені справді шкода.
Хочу, щоб на тому рахунку до кінця дня було 400 тисяч,
або я сьогодні біля вогнища розповім цікаву історію
про те, що почув одного разу в туалеті.
І після цього ти вже не посмакуєш свої зефірки.
Мудло.
Що ти знаєш про Джона, Ікабоде?
Тільки між нами.
Поки що.
Що це означає?
Нічого.
Але ти сказав: «Між нами».
Так.
Ти нічого не сказав.
Саме так.
Ти збиваєш мене з пантелику. Про що ти?
Побачимо.
Навмисне?
Думаю, так.
Ми змагалися за цю посаду.
-Штовхнув тебе? -Ага.
Це що, така крута посада чи що?
-Наша посада, моя й Джона? -Ну.
Було б краще, якби її не доводилось ділити.
І якби я мав цілий стіл.
Типу, людина б штовхнула іншу людину під колеса заради цієї роботи?
-Це ж не посада мера чи що. -Ні, не посада мера.
-То нащо йому було це робити? -Не знаю.
Але, гадаю, він таки це зробив.
Слухай, Стівене, ти маєш бути впевнений у цьому.
Не можеш просто придумувати якусь хрінь на цій стадії реабілітації.
Це зіпсує мені репутацію.
Думаю, Джон мене штовхнув.
Поринь глибоко в свої спогади про той день на вихідних,
поки не зможеш сказати точно.
Не можеш сказати, що видужав, поки не скажеш, що ти певен.
Ну ти й роззява, Стівене.
Ага.
Тиняєшся в лісі…
Ну.
…лізеш під вантажівки.
Я не ліз.
Ще й як ліз.
Ні.
У тебе є діти, Леслі?
Так.
Син? Дочка?
І син, і дочка, Томе.
Щасливець.
Еге ж.
У мене двоє хлопців.
Гарно.
Джон видався кращим.
Ну, не те щоб кращим.
Ти знаєш, про що я.
Вони різні.
Інший, мабуть, узагалі суцільна лажа,
якщо дозволиш так висловитись.
Знаєш що, Леслі? Я так не дозволю… висловитись.
І скажу тобі чому.
Уважно слухаю, Томе.
Ти не так сприймаєш Джона.
Як це?
Він чудовий малий.
Якби ти його справді знав, був би щасливий, що знайомі.
Я й так щасливий.
Ні, Леслі, боюся, це не так.
Ну…
-Леслі. -Що?
Розкажи про свого сина.
Ну, це складна історія, Томе.
Чого це, Леслі?
Маркус, мій син…
напів в'єтнамець 32-х років…
ох, ми…
ми…
загалом…
ми були найкращими друзями, Томе.
Насолоджувались хорошими моментами життя, великими й малими,
пліч-о-пліч.
Друзяки.
Без сумніву.
Звучить класно.
Було класно, до того як…
До того як що?
Я не досконалий, Томе.
Був час… Коли
я ставив себе на перше місце…
якийсь час.
У цей нікчемний період, коли я…
ну, ми більше не друзяки.
Трясця його матері.
Він дорослий чоловік, Томе.
Ну…
завтра.
Згоден?
Новий ранок.
Хто знає, що на нас чекатиме?
Можливо, варто почати зі сніданку.
Знаєш? Прийом їжі, коли…
весь день попереду.
Ще можна надурити себе, що є можливість щось-таки досягти.
Розумієш про що я, Леслі?
За сніданком.
Ти маєш рацію. Маєш рацію, хай йому.
Хочеш завтра поснідати разом?
Чудова ідея.
Буде чудово.
Ми з Джоном узяли все, що було. Бейґли, бекон, знаєш?
Весь асортимент.
З нетерпінням чекатиму.
Це точно.
І я теж, Леслі.
Ти справді мудло, Джоне.
Міг би хоча б зайти після роботи. Ти ж знаєш, де я живу.
Міг тоді це зробити.
Пробач.
Ця хрінь з поліцейською мене відволікла.
Чого та полісвумен припхалася?
Дещо трапилось.
З якого вона відділу?
Убивств.
Збирався когось убити?
Я вже не знаю, що збираюся робити.
Ти говоритимеш?
Я теж уже не знаю, що робитиму.
Не знаю, в якому напрямку рухатись.
Важко це.
-Джеку? -Що?
Вони не дадуть тобі 400 000 доларів.
Вони мені крісло не можуть дати.
Поганенько виглядаєш, приятелю…
вибач на слові.
Побачимось на вогнищі.
Час оповідок.
Це що?
Історії біля вогнища.
Та ну, хтось точно знає якусь.
Страшилку.
Ну ж бо.
Мабуть, Ікабод знає?
Чому це я маю знати?
А інші — ні?
Я знаю історію.
Що в тебе, Джеку?
Ви, мабуть, не повірите…
але сьогодні реальна історія.
З реального життя.
Цей хлопчина…
ви не повірите.
Цей хлопчина і його батько…
все ще знаходять спільну мову.
Як вам таке?
Сім'ї, в яких і досі одне одного люблять.
Рідкісне явище.
Погляньте, як дивиться на свого батька.
Любо глянути.
То чому це я найбільш підходжу для страшних історій?
Не знаю. Просто довкола тебе така…
таємнича атмосфера.
-Леслі. -Га.
-Він підступний. -Еге ж.
Що з ним таке?
Йому більше подобається другий хлопець, Стівен.
Можеш посіяти розбрат між ними?
-Що, от сьогодні? -Ну.
У нас залишився лише час відвертості,
що б це не було, і шоу талантів.
Не знаю.
Час спливає, Джоне.
Леслі віддалився від своєї сім'ї.
Користуйся цим.
Час відвертості — це коли ми по черзі висловлюємо
свої думки та почуття.
Особисті думки про наше місце роботи,
якими, з певних причин, ми зазвичай неохоче ділимось.
Час відвертості не має наслідків,
ніхто вас не насварить і не поб'є.
Це просто можливість для команди краще зблизитися.
Діліться будь-чим.
Почнімо, командо.
Ґреґорі,
що б ти хотів змінити у своєму робочому оточенні?
Яскравіші кольори. Це щодо офісу.
Гаразд.
Це підійде. Добре.
Підемо важчою дорогою. Наступний.
Джоне.
Я б змінив те, що…
Стівен постійно говорить про всіх вас неприємні речі.
Він просто вас брудом поливає.
Весь час.
Наприклад?
Наприклад, ви думаєте, що крутий, бо ви тепер усім керуєте, Леслі,
але не можете керувати навіть найважливішими речами у вашому житті.
Ваша сім'я, мабуть, з вами навіть не говорить.
Ну, це вже точно не Стівенова справа.
Не пригадую, щоб я це говорив.
Не розумію, яке тобі до цього діло, синку.
От що я думаю.
Годі вже чесності. Давайте…
Розпочнімо…
ту кляту хрінь. Шоу талантів.
Усе гаразд. Ні, все буде чудово. Чудово.
-Так. -Згода.
Леслі.
Так, Томе?
Ми можемо поговорити про Джона?
Що ти хотів обговорити?
Я знаю, що між вами були певні непорозуміння.
А ще він казав, що хоче, щоб усе було інакше.
Непорозуміння були.
Від самого початку.
На жаль, Томе, на жаль.
Цей рік видався важким.
До його роботи в «МакМілані»…
від нього багато вимагали, і…
можливо, йому…
було важко нести цей тягар.
Він довго його ніс. Самотужки.
-Можливо, Леслі… -Га?
Можливо, ти міг би дати йому поблажку на ще кілька тижнів.
Хай покаже тобі,
що йому справді можна довіритися, Леслі,
і покластися на нього. Це я про Джона.
Як би там не було, та мій син — не той, ким ти його вважаєш.
Він хороший хлопець.
Може, даси хлопцеві поблажку?
Від одного буксирника іншому.
Томе,
ув'язнені, що виконують корисну роботу,
для більшої кількості ув'язнених,
як-от перукарі чи в'язничні стоматологи,
часто в них символ цієї роботи
набито як татуювання на спині,
щоб уберегти від нападів ззаду,
що часто трапляються у в'язниці.
У мене є татуювання у формі зуба на спині, Томе.
Бо 18 місяців…
я чистив зуби великій кількості арештантів…
У мене було чудове життя.
І я сам його зруйнував.
Я чистив зуби… ну,
людям, з якими я навіть в автобус не сів би,
щоб мені дозволили відновити життя на три місяці раніше.
Ваш син мав допомогти мені його відновити.
Але він ускладнює
найважливішу річ.
Тож яка моя думка?
Ну?
Ти мені подобаєшся, Томе.
І ти мені, Леслі.
Добре, це добре.
Але моя думка…
якщо ти хочеш дізнатись, якої я думки про твого сина,
пробач, Томе,
але я гадаю, що твій син слабкодухий і м'якотілий.
І просить татуся за нього вступитися.
Тож,
ти мені подобаєшся, справді…
але… ні.
Той інший хлопчина тебе недолюблює.
Того іншого хлопчину збила срана вантажівка.
А в чому Джонова проблема, я не знаю.
Ну й душнило.
-Поснідали? -Ага.
Не спрацювало.
Гаразд.
Дік Чейні.
Що?
Дік Чейні.
Я не знаю, хто це.
-Ти не знаєш, хто такий Дік Чейні? -Ні.
Минулий віце-президент.
А, зрозуміло.
То й що?
-Він полював на качок… -І що?
-…от як ти… -То й що?
-…і під час цього полювання… -Ну?
…вистрілив одному мужику в лице.
Добрий ранок, Леслі.
Лейкмане.
Творчий керівник Марія Цехмейструк